זיכרונות        -   	זליג נחומי
	
זיכרונות אלו הועברו לכתב מהקלטות זקני היישוב בגליל.
ההקלטות נערכו ע"י אורי שרפמן מבית-גן(יבנאל) והם רכושו הפרטי של בלהה ואורי שרפמן.
ההקלטות נמסרו לארכיון המושבות יבנאל משמר השלושה ובית גן אשר יהיו לתועלת הציבור כולו. 

									תמלל ע"י יואב בוקשטיין

נחומי: היום ט"ז באדר תשמ"ז 17.03.1987.
אורי: נחומי, היות ואתה מהמייסדים של משמר השלושה ומהאנשים שתרמו, עסקו בבעיות עלי באר וכל מה שנעשה במושבה ובבקעת יבנאל. הייתי מבקש ממך שתספר את תולדות חייך א', ב' למה הגעת לאזור שלנו? ג' מה התרחש מאז ועד היום להערכתך? 
נחומי: נולדתי בפולין ב-1906 8 שנים לפני מלחמת העולם הראשונה, היא פרצה ב-1914. הייתי הבן הבכור ואחרי הייתה אחות ואח. הוריי גרו בעיירה קטנה בפולין ושמה קורליץ, אגב זה גם מקום הולדתו של יצחק קצנלנסון, ברוסיה הלבנה שזה ברוסית בלו רוסיה. אבא עבד אפשר להגיד בחקלאות.
אורי: זאת אומרת, היה לכם משק!
נחומי: לא, היו שוכרים, אצל הגויים היו שוכרים ושיווקו, כמו פה קונים גמל, קרקע לא הייתה, היו שוכרים ממישהו, פריץ, מגוי, חלקת קרקע ומגדלים ירקות ומוכרים. אבא הייתה לו עגלה וסוס, לצורך התקשורת והתחבורה. הבית היה, בית איכרים טיפוסי, עם גג קש וחלונות קטנים מעץ. תנור, לא כזה, תנור מלבנים ששם היו אופים ומבשלים ובחורף היו למעלה על התנור, לנים.
אורי: ישנים... 
נחומי: ישנים כן,
אורי: סיפורים של אבא.
נחומי: את זה אני זוכר, והיו הרבה יהודים בעיירה, יותר מאשר גויים. היהודים היה להם בית כנסת, אפילו לא אחד, חבדניקים ואחרים ומוסרניקים וכל אחד...
אורי: מה זה פירוש מוסרניקים?
נחומי: מוסרניקים זה, עינו את עצמם, פשוט, הם חשבו שע"י עינוי עצמי הם יגיעו לדרגה עליונה של הזדהות עם אלוהים. היו אנשים לא מהעולם הזה, חיו בעולם אחר. והיו ישיבות וחדרים, חדר אתה יודע זה לא, היה רבי, עם רצועה ושם היו שולחים את הילדים ללמוד תורה כל היום, היו משננים ולומדים והרבי היה מפרש ומי שלא היה מתנהג יפה היה נותן לו פליק, איך אומרים היום? בחורף כבר היו יוצאים מהחדר בחשכה עם פנסים, קראו לזה לנטרה, הייתה מן מסגרת זכוכית בפנים נר או מנורה, הילדים היו מדליקים ויוצאים הביתה.
אורי: היכן היו אוכלים?
נחומי: באמת אני לא זוכר, אולי היו לוקחים משהו, אולי לא היו אוכלים, מי שם לב. העיקר הייתה תורה, עם פאות כאילו (שלוימלך). אימא הייתה עקרת בית, אישה צנועה וחסודה ושמה חנה.....
אורי: היא הייתה גם מלומדת? היא גם למדה או צנע ורינה.
נחומי: לא, צנע ורינה. גבוהה, יפה ואבא, מלבד מה שהוא עסק לפרנסת הבית הוא היה לו קול ערב והיה גם שליח ציבור בבית הכנסת היה מתפלל. אני זוכר אותו עד היום עם הקול הערב שלו, מין חזן בלי בלי סכך(?). כבר הסברתי שהבית היה בית איכרים פשוט ובלי רצפה, רצפת עפר....
אורי: סתם עפר או היה מרוח על זה משהו?
נחומי: עפר. שום דבר. עפר מרוח, זאת אומרת שלא היה אבק פחות או יותר, לא היו בלאטות, לא רצפת בטון. 
אורי: כי אני זוכר מהסיפורים של אימא ואני זוכר מחיי היה בלינדה, היו עושים עם הזבל של הבקר. 
נחומי: אני לא זוכר איך היו עושים אבל היה עפר. בליל שבת היו שולחים עליו חול צהוב שיאיר את העיניים. מדליקים נרות, מקבלים את פני השבת ואימא הייתה מברכת על הנרות והייתה שמחה....
אורי: כמה אחים הייתם?
נחומי: אני אח ואחות, זהו. ולפעמים עזרנו לאבא להוציא תפוחי אדמה, היה זורע. כאמור, המלחמה פרצה ב-1914., הייתי בן 8, אחי ואחותי היו בכמה שנים פחות ממני....
אורי: המשפחה נקראה נחומי גם אז? 
נחומי: לא, נחומוביץ ושם אבא אלטר. יש שני שמות, תמיד היה נוהג להוסיף שם. גם לי הוסיפו שם, והשם המקורי שלי זה היה הירשו צבי, אח"כ הוסיפו את השם זליג, הייתי חולה מאוד וזליג בגרמנית זה נפש, זה נפשי. וקראו לי זליג עד היום כמעט, רק בקופת חולים אני צבי. והגרמנים הגיעו לעיירה שלנו, ואני זוכר עוד בפרוץ המלחמה, עוד היו הרוסים שם, בעיירה שלנו.  הייתה הפגנה עם הכמרים עם כל הדגנים שלהם ועם מרים הקדושה ואנחנו התחבאנו שלא יעונה לנו רע. לא עבר זמן רב והגרמנים הגיעו עד לעיירה שלנו. אני עוד זוכר איך הם הגיעו והיו ביניהם יהודים. מצאנו יהודים ביניהם. הם העמידו את הרובים בשלשות בכיכר וישבו לאכול ואנחנו קיבלנו אותם בשמחה. ...
אורי: למה בשמחה?
נחומי: כי א' אנחנו, האוכלוסייה הנוצרית היינו כמו שאומרים, דחוקים, בצד והאווירה הייתה אנטישמית. 
אורי: זאת אומרת שרק היהודים קיבלו אותם בשמחה?!
נחומי: רק היהודים, והייתה אווירה אנטישמית, היו אומרים ג'יד, גי'ד זה מילת גנאי ברוסית, יהודי, ג'יד, גי'ד נדוביירה, ג'יד לא אמין, לא מאמין, לא מאמין בישו. באותו יום שהגמנים נכנסו לעיירה שלנו ושם בערך התייצבה החזית, אבא רתם( אני עוד זוכר את ז עד היום, הייתי בן 8), אבא רתם את הסוס לעגלה ועלינו כל המשפחה על העגלה ונסענו לנברדוק, זה 20 קילומטר מקורליץ יותר רחוק מהחזית. 
אורי: פנימה יותר לרוסיה.
נחומי: פנימה יותר ל..
אורי: בלרוסיה.
נחומי: כן, כן, להתרחק מהחזית. חשבנו.... בדרך עוד ראינו פצועים והרוגים, איש לא פגע שנו. שמה הייתה לנו חלק מהמשפחה, בנברדוק  היא הייתה עיר יותר גדולה, עיר נחושת. תאר לך שעזבנו את הכל ועלינו על עגלה ונדדנו לנברדוק. לא יודע איך קרה שמנברדוק אבא כנרה חיפש פרנסה, אז לא רחוק מנברדוק היו כפרים נוצרים ושם בכל כפר היה יהודי אחד או שניים, תופר או סוחר או בעל מלאכה. ועברנו לכפר, ושמה גם כן אבא המשיך לעסוק בעבודת האדמה וגם במסחר קצת...
אורי: אבא שלך היה תלמיד חכם או...
נחומי: היה איש מסורת...
אורי: אבל לא תלמיד חכם?
נחומי: לא, לא משהו במיוחד, היה איש מסורת, ידע תורה. אם אתה שואל איך אני מגיע לציונות אז מהחדר. מה אין בתורה, הכל, על אברהם אבינו, על יעקב אבינו, על יצחק, על מצרים, על יציאת מצרים, מה זה, על ארץ הקודש. זה נכנס בדמי, עד היום, הנה התנ"ך ואני מעיין בו מפעם לפעם. הקהילה הייתה חסידים או מסנגבים או .
נחומי: אימא הייתה ממשפחת חסידים ואבא היה ממסנגבים, טוב אז זה שילוב יפה. מאז אני חצי חסיד וחצי מסנגב....
אורי: טוב לרב שיח יש תומך.    
נחומי: אני לא תומך בהם. אז יצא הגזרה מהגרמנים שיפנו את כל האוכלוסייה מהחזית פנימה עוד יותר. פשוט העלו אותנו על הרכבת והסיעו אותנו 
אורי: כל האוכלוסיה? נוצרים ויהודים וכולם?
נחומי: אותנו לקחו, אני לא חושב שלקחו את הנוצרים, אני לא יודע למה זה קרה ככה. ונדדנו במרחק מאות קילומטרים פנימה לפולין. הלימודים שלי נפסקו, מי יכל אז ללמוד, לא היו לימודים. ובאנו לעיר אחת או לקומיסק..
אורי: השלטון היה רוסי?
נחומי: זה היה כיבוש גרמני.
אורי: אבל קודם השלטון היה רוסי.
נחומי: השלטון רוסי.
אורי: המדינה פולנייה אבל השלטון רוסי. 
נחומי: כן, עוד לפני כן הי לטבים. בנברדוק רוכזו, היה מקום הולדתו של אדם מצקביץ אחד המשוררים הגדולים של פולין. לכבודו עוד עשו הר גדול, שמה היה אחד המשטרים הלטבים לפני שהרוסים באו. היינו גולים, היהודים במקומות האלה עזרו, סייעו, כמו בין יהודים, אבל היינו פליטים, גולים ואז מרוב טלטולים ועגמת נפש ועוד כל מיני צרות חלינו כולנו בטיפוס, אז היה טיפוס המערות. אני ואבא ואימא ואח ואחות, איכשהו יצאנו מזה. בינתיים פרצה המהפכה הרוסית ב-1917...
אורי: זה מה שסיפרת, שה לאורך שלוש שנים?!
נחומי: בערך, זה ארבע עשרה, שבע עשרה, כן שלוש, ארבע שנים. הגרמנים נסוגו והפולנים באו, הפולנים אז לחמו על עצמאותם, לכבוש חזרה את המולדת. תוך כדי זה חזרנו לכפר הזה, חזרנו. בכפר הז היו שני יהודים, אנחנו ועוד אחד..
אורי: שחזרו?
נחומי: לא יודע, אולי הוא נשאר שמה, יכול להיות שחזרו, אנחנו חזרנו. המלחמה בין הבושביקים הפולנים הייתה בעיצומה עוד. הבולשביקים הגיעו אז עד ורשה. אני עוד זוכר את הפרשים הקוזאקים שהגיעו לכפר הזה שהם רדפו אחרי הפולנים. כשהם הגיעו עד ורשה התהפך הגלגל ופרצה מלחמת האזרחים ברוסי ה והפולנים חזרו...
אורי: הקוזאקים זה לא הקוזאקים האדומים, זה הקוזאקים שהיו שייכים עוד לצאר.
נחומי: לא, אלה כבר היו קוזאקים אדומים. כבר היו קוזאקים אדומים. ותאר לך, המצב היה נורא, מלחמה בין גוי, שני יהודים מסכנים. היהודים תמיד ידעו לעמוד בעת צרה. ולחיות אח"כ בשנות העשרים, עשרים ואחת המלחמה נפסקה, הפולנים קיבלו עצמאות.
אורי: אתה בינתיים למדת? לא למדת!
נחומי: אני יגיד לך, בכל העסק הזה למדתי כשהיינו גולים, למדתי בעיירה שמה בבית ספר גרמני, זאת אומרת בגרמנית . למדתי גרמנית, בית ספר עממי באותו העיר שהוגלנו לשם. באותם הזמנים, אחרי תום המלחמה הייתה כבר הצהרת בלפור ורוח חדשה בין היהודי התחילה לרחף וקם החלוץ, החלוץ.
אורי: אבל בכל זה אתה היית בכפר קטן עם שתי משפחות. איך הגעת לכל הסיפור הזה?
נחומי: חכה, אחרי כמה זמן חזרנו העירה לנברדוק מהכפר, למשפחה, שמה הייתה לנו משפחה מצד אימא וגם מצד אבא. וכבר אז יוסדו בתי ספר תרבות וגם בתי ספר יידשיים נוסדו אז, ביידיש. אבל עוד לפני זה אני זוכר שהיות והיה לנו משפחה בעיר ואנחנו היינו בכפר אז אב שלי אמר שצריך ללמד את הילד שידע תורה, מה הוא שכח את כל מה שלמד. ביום בהיר אחד, לקח אותי בעגלה העירה , אולי הייתי אז בן 10, 11 או 12, ללמוד, תורה, אבל איפה אני, ממה יחיה? ממה יתקיים? אז אני הלון במשפחה וקרובי  המשפחה יתנו לי בכל שבוע יום אחד אוכל, תייק, אתה יודע מה זה?
אורי: תייק בטח זה לאכול ימים 
נחומי: כן 
אורי: דרך אגב זה מושג שלא מכירים אותו בארץ בכלל.
נחומי: כן, אז כל יום הייתי אוכל אצל מישהו אחר. אבל בפעם הראשונה שהוא הביא אותי העירה להשאיר אותי והוא התחיל לחזור אז אני רדפתי אחריו ולא הייתה לו ברירה והוא החזיר אותי הביתה, לא רציתי לנסוע. זה היה אני זוכר כמו היום. אח"כ עשו עוד ניסיון והצליח ולאחר מכן גם כל המשפחה שלי חזרה העירה. שם היה החלוץ ובית ספר תרבות והחלוץ הצעיר והיינו הולכים עם המגרפות והמעדרים על השכם ושרנו יחד לילי יממה לילי...
אורי: מי היו המורים שנהפכו למנהיגים...
נחומי: מורים? היו מורים יהודים, בני תרבות וציונים, עד היום אחד המורים שלי היה אם אתה יודע עליו זהו דוד הכהן שהיה מייסד הנוער העובד ומחנכו, הוא היה אחד המורים שלי.
אורי: לכן שאלתי אותך מי היו המורים שלך!
נחומי: כן, בנו נראה לי הוא באלונים. היה(דוד הכהן)מורה בחסד עליון, כשהוא נתן פרק בתנ"ך אז אתה היית על כנפיים. בזמן הזה עוד היינו בכפר והייתה מגפת דיזינטריה ואחותי חלתה ולא קמה, מתה בת 14 או 13 ואנחנו נשארנו שני אחים. שהתחילה תנועת החלוץ, הצהרת בלפור, בית לאומי, אז לא הייתה שאלה.
אורי: זאת אומרת שהתחילו להגיע לכם גם שליחים מהארץ?!
נחומי: אני לא יודע, הייתה זרימה של צעירים, זה היה תחילת העלייה השלישית, בשנת 20,21 התחילה זרימה של חלוצים לארץ ישראל והם עברו דרכנו, באו מרוסיה, ואז בדרך לא דרך הגיעו לארץ ישראל ונחנו דיברנו אתם, בעצם, השליחים היו אלה, היו יותר מבוגרים מאתנו. אבל אז זה לא היה פשוט להגיע לארץ ישראל את צריך סרטיפיקט(אישור עלייה) והחלוץ יסד מקומות הכשרה למקצועות שונים, לעבודה חקלאית לנגרות, אני הייתי בהכשרה בעיירה שהכשירה את החלוצים להיות נגרים, ביליתי שם שנתיים. 
אורי: אצל נגר...
נחומי: נגר היה מדריך, גרנו יחד, חיי קיבוץ. 
אורי: עם בנות הכל?
נחומי: שתי בנות היו, אחת מעין חרוד והשנייה אני לא יודע, אם אתה מכיר את לייש מכינרת, מקבוצת כינרת אז אימא שלו אני הייתי אתה נדמה לי, או סבתא שלו. ובעיר אבא עסק בחקלאות, היו לו כמה פרות גם כן. ואני, יצא נפשי לארץ ישראל, הלכתי אחרי שגמרתי בית ספר עממי או עוד לא גמרתי, הלכתי לגימנסיה העברית בוילנה, ללמוד. זה בית ספ ר תרבות, עברי, בעברית, אבל עזבתי את הלימודים והלכתי להכשרה וביום בהיר אחד קיבלתי סרטיפיקט, הייתי נדמה לי לפני בעלייה השלישית היה אחד מבן המשפחה שנסע לפני ב-21 והגיעה לדגניה, נחומובסקי, ואני ב-26 עליתי על רכבת, אני עוד זוכר שליוו את אחד מעיר, לפחות היו שמה 10,000 יהודים, כולם ליוואותי...
אורי: עם ברכת ההורים?
נחומי: כן, ההורים לא התנגדו.
אורי: ואחיך? 
נחומי: אחי היה עוד מעט תעיר ממני והוא אח קטן כמו שאומרים.....
אורי: זאת אומרת שבגיל 20 עלית על רכבת ו...
נחומי: 19, לקחתי את הפקלח אימא תפרה לי, אנחנו לא היינו עמידים אז אני זוכר שמהמשפחה של אבא היו עמידים, היו סוחרי יערות, קפלינסקי, חלק מהם פה. הוא לקח אותי לוילנה ונסעתי אתו, נתן לי חמישה דולר, אכלנו צהרים והגעתי לורשה. צוציק כזה עם איזה פקלח....
אורי: איזה שפות דיברת אז?
נחומי: יידיש, פולנית, גרמנית, רוסית,..
אורי: אז דיברו פולנית או רוסית באזור שלכם.
נחומי: רוסית ואחר כך פולנית ולפני זה גרמנית, ויידיש אין מה לדבר זה שפת אם. עברית ידעתי, לא דיברתי אבל ידעתי עברית טוב, הייתי ספוג עם העברית. אז באותן שנים נוסד קיבוץ הכובש, עד היום יש רמת הכובש.
אורי: כן.
נחומי: הוא צאצא של הקיבוץ הזה. והחלוצים האלה עלו לארץ פלוגות, פלוגות....
אורי: זאת אומרת אתה הייתי שייך לפלוגה מסוימת ...
נחומי: לפלוגה, קראו לה פלוגה.
אורי: הגעת לורשה והצטרפת לפלוגה שלך.
נחומי: כן, התאספנו שמה במשרד ארץ ישראל, פלסטינה אמט, ככה קראו לזה, ציידו אותנו בתעודות וזה ואני הייתי בפלוגה השבועית של קיבוץ הכובש, לפני עוד היו שש פלוגות ועלינו בסטנצה, ברומניה על אונייה ובאנו לחוף יפו..
אורי: דרך איפה נסעתם?  
נחומי: מה זה דרך איפה? הגענו לקוסטנצה ברכבת, כן, ושמה עלינו על אונייה והיא הביאה אותנו לחוף ים ושם לא כמו היום...
נחומי: לא, סרטיפיקטים היו.
אורי: הכינו?!
נחומי: הכינו, זה היה. שם קיבלו את פנינו הספנים עם הפלודרים האלה, על הגב, הסירות לא יכלו להגיע לחוף, לקחו את הכתפיים, את הבנות והבנים אל החוף. שם חיכה אוטו, אם אתה זוכר היו פעם אוטובוסים קטנים של המעביר, עם שני ספסלים...
אורי: בטח שאני זוכר, זה כמו האוטו שהיה לאבא שלי פה. 
נחומי: כן, מעביר אז היה. הגזבר של...
אורי: איך נראתה לך הארץ מהים?
נחומי: תראה, מי חשב, היינו המומים...
אורי חלום. 
נחומי: חלום, מי חשב על נוף מי חשב על.. ארץ ישראל היא ארץ אבותינו, אתה יודע מה זה. זה קשר של אלפי שנים, אתה מתקשר פתאום מאיזה עיירה עלובה עם גויים בפולין לארץ אבותינו, קפיצה כזאת, אז מי.. היינו צעירים בני 19 וזה, ושמחנו, מה, חיכה לנו שם ביפו הגזבר של הקיבוץ ונסענו לפח תקווה. שם היה הבסיס של קיבוץ הכובש, עמק השבע, על ידו היה מחנה יהודה, שכונת תימנים שבאו עוד משנות 80, 90, תחילת המאה( ה-17) 
אורי: למה עמק השבע? 
נחומי: שמה היה המקום.
אורי: למה נקרא עמק השבע?
נחומי: לא יודע למה, עמק השבע, עמק השבע, אולי כי היו שבעה קיבוצים שמה, היו עוד, לא רק הכובש, היו שמה עוד קיבוצים...
אורי: הכשרות..
נחומי: הכשרות, קיבוצים, הלכו להיות קיבוצניקים לחיות חיי קיבוץ, לא היה גבר אחר מאשר קיבוץ. היו ארבע, חמישה צריפים בעמק השבע הזה של הכובש, צריף חדר אוכל. למחרת הלכו לפרדסים, לקח טוריות והלכו לעדור, עידור גדול, באביב, הפרדסים אז ניטעו לא כמו היום, שישה על שישה עם כי שלושה מטר.  
אורי: איך היו ימי העבודה הראשונים בפרדסים, אתם שהגעתם ישר....
נחומי?: הרהב נפלו.
אורי: האם היו גם ערבים שעבדו אתכם?
נחומי: בוודאי ויש פחד, עבודה מעורבת, זה כבר טוב כי יש כאלה שבכלל עבדו עם ערבים ויהודים מסכנים באמת, הוא יילך _____. ויש כאלה שעבדו עבודה מעורבת והייתה התחרות כן..
אורי: איך היה יום העבודה הראשון של למשל?
נחומי: אני אגיד לך, 
אורי: ידיים, כל ה..
נחומי: בוודאי, אבל לא נפלתי, הייתי בין הפועלים המצטיינים. מפני שדווקא אני נמוך קומה והעצים היו מסועפים וזה אז אני הסתדרתי יותר טוב מאשר הגבוהים והגבוהים והחזקים היו נופלים. ויש כאלה שחלו מזה. תאר לך, תראה, הרי לא היו אז טרקטורים לחרוש אז מה אחרי קטיף עבודה בפרדס האדמה מהודקת אז אתה צריך לפלח אותה בטורייה, אז הנה הפרדס, כן, ישנם שישה או עשרה פועלים, אחד מתחיל מפה השני בא אחריו, זאת אומרת שלוש ארבע טוריות איזה שישים סנטימטר פס כל אחד לוקח , זא כה כל אחד...
אורי: זה לא היה רק עידור ז גם היה לסדר את הג'ורות להשקיה באותו הזמן..
נחומי: זה דבר אחר, זה עידור גדול פשוט. בתחילת העונה, בעידור הראשון היית עושה חצי דונם. זה היה קבלנות ולפי דונם אתה מקבל, עשרה גרוש לדונם, חמישה גרוש לדונם וזה עוד. בעידור השני, היו (שלושה עידורים) אתה עושה שלושה רבעי דונם, האדמה כבר תחוחה יותר. בעידור השלישי אתה מגיע כבר לדונם, 
אורי:דונם, דונם בטורייה.
נחומי: עכשיו היו גומרים פס זה בערך שלושת רבעי שעה ותה היית מזיע, היית תולה תא החלוצה על העץ ונח קצת וחוזר חלילה. ..
אורי: צד שני...
נחומי: צד שני והיה משגיח והערבים היו נוהגים לרמות, איך מרמים, אתה פותח טורייה את השני אתה מכסה וגמרנו ובפנים יש בור.
אורי: אני מכיר את זה.
נחומי: אז המשגיח היה הולך עם מקל ובודק. אז אנחנו בהתחלה לא הבנו למה הם עוברים על פנינו, אז מצאני את הפטנט, אם רימו. לפעמים החוב בחנות איפה שהגזבר, האקונום היה לוקח, החוב היה גדל ולא היו משלמים אז לפעמים לא היה מה לתת לפועלים, אוכל לפרדס, היו לפעמים מביאים את האוכל בתשע, בעשר לפרדס עד שסידרו את העניינים. בחזרה הלכנו ושרנו עם הטוריות על הגב. אז מלבד העידור יש זיבול והפרדסן הכין בור גדול בפרדס, באמצע הפרדס ושם היה מביא, הערבים היו מביאים לו זבל,
כבשים, זבל פרות על גמלים ושם היה מהדק את זה עם מים וזה עד שזה נרקב וכשבא הזמן אז העמיד שני פועלים בתוך הבור עם סלים ואתה בא עם שק והוא שופך לך שני או שניים או שלושה סלים ואתה לוקח על הגב ורץ בפרדס ככה תחת העצים לשפוך את זה מסביבי לעץ. הייתה עבודה נוראה, זה יותר נורא מהעידור כי זה היה נשפך עלייך אתה מבין, היית כולך זבל. כל היום וזה גם כן קבלנות, היית מרוויח עשרה גרוש או שנים עשר גרוש. ולהשיג עבודה זה לא היה פשוט.
אורי: כמה שעות עבודה זה הי יום עבודה?
נחומי: אם עבדת קבלנות אז לפי ההספק שלך, לא פחות משש שבע שעות, לא פחות. ואם לא הספקת כל כך טוב אז אתה מאריך את זה, מה זה, אין פה קונצים. חכה, עכשיו צריך להשקות את הפרדס זה לא היום ממטרות וטפטפות, אתה צריך לעשות בור, צלחת או מרובעת או עגולה סביב העץ ואתה צריך להוביל את המים מהברז המרכזי בתעלה על הקרקע. ועומד ומגיע זרם המים לעץ הזה אתה פותח את הצלחת מכניס, סוגר וככה אתה משקה וזה עוד היה עבודה דלוקס.
אורי: וכל הזמן עובדים ביחד עם ערבים? 
נחומי: כמעט, כל הזמן עובדים. היו בינינו אנשים שהצטיינו בעבודה היו ממש אשפים, איך בא להם הכוח הזה?! רק אתמול יצאו מאחורי סינורה של אימא. ככה עבדתי בפתח תקווה קרוב לשנתיים.
אורי: לפני שאתה עוזב את פתח תקווה הייתי רוצה רק לדעת שני דברים: איך היו היחסים שלכם עם הערבים? ואיך היו היחסים עם האיכרים? האם באמת ההשמצה שמשמיצים את האיכרים של פתח תקווה בימים ההם נכונה. או שהם היו מסבירי פנים.
נחומי: לא היו יחסים, היו נזהרים.
אורי: גם עם האיכרים וגם עם הערבים.
נחומי: כן, אנחנו חלוצים, נבנה את הארץ ואלה בכלל לא שייכים לנו. 
אורי: זאת אומרת שהתייחסתם אליהם בבוז.......
נחומי: כן, בדיוק. 
אורי: הייתם למעלה.
נחומי: לא היינו.
אורי: האי התקרבות הייתה באשמתכם?!
נחומי: אני לא יודע, תראה, הלו הם...
אורי: הלו גם ביניהם היו ציונים אצל האיכרים הרי לא כולם היו חבורה של מנצלים..
נחומי: הם סטו מהדרך, הם סטו מהדרך, הם לא ראו רק את הפרוטה וכל העסק הזה..
אורי: אז למה הם קיבלו יהודים?! לעבודה, כאשר הערבים היו יותר זולים...
נחומי: קודם כל, רובם לא קיבלו, וחלק קיבל מעורב והיו רק שניים בפתח תקווה אחד קרול נדמה לי, אולי עוד אחד שקיבלו רק פועלים עבריים, בכל פתח תקווה. וכשאתה צריך להשיג עבודה היית בא לבירזה(?), היום קוראים לזה זה. שמה היו עומדים והאיכרים היו באים וממששים לך את הזה..
אורי: ממש ממששים? לא! בודקים.
נחומי: כן..
אורי: זה נקרא שוק העבדים.
נחומי: שוק, כן שוק, לא עבדים.......
אורי: הכל היה לא על רקע ציוני, יהודי אלא פשוט על רקע שצריך פועלים.
נחומי: כלכלי וחומרי. 
אורי: ועם הערבים למה לא התחברתם?
נחומי: מה יש לנו אתם?
אורי: עובדים יחד. 
נחומי: מה זה עובדים יחד הלו הם רואים בנו מתחרים. מיהודיה, פעם בפתח תקווה כפר אחד גדול, יהודיה, היו באים אלפים לפתח תקווה בבוקר, לעבוד, עוזרות בית ופועלים וזה, הם ראו בנו מתחרים  
אורי: אז אולי בגלל זה התחיה מכאן השנאה בין יהודים לערבים? שהם ראו אותם.....
נחומי: לא זה לא היה בכלל על רקע לאומי. לא בכלל הם עוד לא היו, עוד לא היה, רק התחילה אז הלאומנות הערבית..
אורי: ב-1921 היא התחילה. 
נחומי: כן אבל זה לא מגיע מיד לפועל מיהודיה זה לוקח זמן עד ש...
אורי: אני התעכבתי את הנושא הזה כי זה נושא שממנו אתה יודע מאוד יש דעות חלוקות עליו.
נחומי: תראה, הם ראו בנו מתחרים, פשוט מאוד. לא על רקע גזעני ולא על רקע לאומי. אתה בא לקחת את פרנסתו. היה בעמק הבע מאות חלוצים והיה הכל אח"כ בערב והיה כל עשייה מלאת שירה של כל הקהל הצעיר הזה. זה צעירים שעזבו את ביתם ו..
אורי: זה חוויה ענקית..
נחומי: נכון! אתה יודע מה זה? זה משהו שתאה בא להרים דבר של נצח..
אורי: וכולם, כולם עבדו בתור פועלים?
נחומי: כולם. מה הם יעשו?
אורי: לא היה נטייה להקים מושבות ודברים כאלה?
נחומי: חכה, זה בא אח"כ וודאי, את התכלית הייתה להתנחל אחר כך, התיישבות..
אורי: זה מה שאני שואל אם התכלית הייתה להתנחל או להיות פועלים.  
נחומי: איפה אתה תתנחל אתה צריך קודם שקרן קיימת תרכוש קרקע ואח"כ שלהנהלה הציונית יהיה תקציב ואחר כך שייקבע תור, כי היו הרבה מעומדים אז אתה בינתיים עובד במושבה. מכשיר את עצמך, בונה את עצמך.
אורי: גרתם רק  בכפר סבא או רק בפתח תקווה? 
נחומי: גם בכפר סבא..
אורי: היו הולכים ברגל וחוזרים, הקהל עבד.
נחומי: עבדו, מה, אין דבר כזה לא לעבוד, לא כמו היום, פקידים וזה.( צוחקים) האוכל היה דל ולפעמים עוד החברה היו מתפרעים ולפעמים האוכל היה נשרה ומה הם אשמות הבנות במטבח אז היו עושים רכבת לבנות והבנות היו בוכות....
אורי:  מה זה רכבת?
נחומי: רכבת, הנה אנחנו יושבים פה, אז אחד שם פה תא הצלחת והשני בא עם הצלחת השנייה והשלישי וככה שולחים את כל הצלחות החוצה, רכבת.(צוחקים) ולא פעם באוהל ובצריף הדל הזה היו בוכים. אבל יצאו מכושלים, ממש פועלים אדירים ומי שהיה לו שם של פועל טוב אין ייחוס גדול ממנו, זה היה הייחוס, הוא פועל טוב אתה יודע, הוא עושה מאה צלחות הוא עושה דונם עידור גדול. חכה, היום נוטעים פשוט, נוטעים עץ, אתה עושה גומה ונוטע את העץ. אז חשבו שבשביל שהעץ ייקלט אתה צריך לעשות לו בור של מטר על שמונים, מטר עומק ושמונים רוחב ואז מחציתו או שלושת רבעים ממנו אתה מכניס עפר תקוע, מכניס מים ואח"כ אתה מכניס את השתיל..
אורי: על מנת שהשורשים יהיה להם אפשרות....
נחומי: כן, אבל אתה צריך לחפור בור כזה עם הטורייה. 20 בורות כאלה, חמישה עשר. וכל מי שהרבה יהי משובח, לעבוד. מפתח תקווה עברנו לכפר סבא. כפר סבא הייתה אז מושבה קטנה של כמה בתים, בלי כביש, רחוב של חול. אז התחילה נטיעת ה]רדסים בכפר סבא ובשרון..
אורי: 1928?!
נחומי: בערך, כי ב-29 נולדה נעמי, הבת הבכורה שלי, אנחנו כבר היינו בכפר סבא...
אורי: זאת אומרת שאתה הכרת את בת שבע בפלוגה השביעית..
אורי: והיא הגיעה מאיפה?
נחומי: יחד,
אורי: אתם באתם מחו"ל ביחד?
נחומי: כן.
אורי: הכרת אותה בחו"ל?
נחומי: לא.
אורי: לאל באונייה.
נחומי: אז לך היה בכלל שמח, היה לך לאן לחזור בלילה, מה זה היה לי לאן לחזור, עוד לא היינו נשואים, היו כמה בנות, בתוכם בת שבע, עם הפלוגה הזאת, ארבע, חמש בנות, היינו איזה 30 איש או איזה 20 והבנות היו האימהות שלנו, דאגו לנו, בת שבע הייתה מתהלכת כשמישהו חלה באונייה או משהו, עם מדחום ומודדת לו את החום. 
אורי: הי, לפני שאנחנו עוברים לכפר סבא, היה לכם קשר עם הבית? מכתבים? 
נחומי: מכתבים, כן. 
אורי: לחצו שתחזרו או אתם התלוננתם? או שהייתם אופטימיים.
נחומי: לא, כתבנו מכתבים מה שלומכם? מה שלומך, תראה היינו בתפקיד, אתה יודע מה זה? זה כבש אותנו, תפקיד כזה, לבנות את הארץ  בכפר סבא אז, חכה, יש דבר כזה ששמו בחר, את יודע מה זה? זה להוציא היבלית יכ אז האדמות היו מוזנחות...
אורי: את היבלית זה תא הסיידה?!
נחומי: כן. והיה מלא יבלית ולא הלכו לנטוע עם יבלית אז לפני הגשם אתה לא יכול לעשות כלום כי האדמה קשה.ואחרי הגשם הראשון הטוב, האדמה בעומק של חמישים, שישים סנטימטר היא כבר, אתה הולך עם מעדר, פותח תלם בעומק של חמישים, שישים סנטימטר ומנקה את כל האדמה מהיבלית, הולך עם המעדר, עודר כל זרת קרקע, שלא יישאר חלילה שורש קטן, זה היה בחר אבל לפני הבחר היה חוסר עבודה, לא היה מה לעשות ואחרי הבחר כבר נטעו..
אורי: זאת אומרת שהיו הרבה מאוד מחוסרי עבודה. לא כולם עבדו בפלוגות.
נחומי: לא, קודם כל תראה, כולם עבדו, אבל התחלקו, עבדו שלושה ימים בשבוע, כל אחד עבד שלושה או יומיים בשבוע ולפעמים שירד גשם הרבה זמן אז כולם לא עבדו. הייתה בעיה, מה קיבלנו, קיבלנו מההנהלה הציונית מיטת ברזל ומזרון. 
אורי: לא הייתה שום תמיכה כספית פה ושמה. ?
נחומי: שום דבר, שום דבר. 
אורי: וללחוץ על היהודים שיסכימו לקבל... הרי סך הכל אלו יהודים, זה מפעל..
נחומי: הכל דיברו וכתבו ויש לי ___ הנה הירוק הזה , פה יש כל הסיפור. 
אורי: היו פועלי ציון שמאל או שרק..
נחומי: היו מעט.
אורי: כן, זה יותר ותיקים של העלייה השנייה?!
נחומי: כן היו מעט. 
אורי: וההשפעה של אנשי העלייה השנייה לא הייתה בתקופה ההיא? שום דבר באזור שלכם? כי גם אלה היו חלוצים.
נחומי: תראה, חלק מהם כבר היה בהתיישבות.
אורי: בגליל? 
נחומי: בגליל ובמקום אחר, למשל נהלל נוסדה ב-1920, דגניה ב-1910 כבר היו דגניות, הייתה נהלל ועוד כמה ומכה ישובים. אז אלה כבר היו כמו שאומרים, הגיעו לנחלה ואנחנו באנו אחרי זה.  אז כבר התחילה מ1921 ההסתדרות נותנת את אותותיה בחברה, לשכת עבודה, מועצת פועלים, ואני נהייתי מזכיר מועצת הפועלים בכפר סבא.
אורי: מאיזו שנה? 
נחומי: 30,31.
אורי: זאת אומרת, כבר נשוי עם ילדה..
נחומי: כן, כן.
אורי: באיזה שנה התחתנת?
נחומי: ב-27,28.
אורי: איך הייתה החתונה?
נחומי: החתונה? אני יגיד לך. אני זוכר ששני זוגות התחתנו אז, אני ובת שבע ועוד זוג מהקיבוץ. אז נסענו...
אורי: זה היה בפתח תקווה עוד?
נחומי: לא בכפר סבא.
אורי: בכפר סבא היית?
נחומי: כן. נסענו למשרד הרבנות בתל אביב, שני הזוגות, הכנו טבעות והגזבר נתן לנו איזה פרוטות ואני נסעתי בסנדלים אני זוכר לא בנעלים, ככה הייתי הולך במכנסים קצרים אבל לכבוד האירוע זה מכנסי חאקי ארוכים ובאנו לרבנות, יש לי עוד את הכתובה של הרב אברממסון, ושם התחתנו וזה היה עד לזה וזה היה עד לזה ואכלנו צהרים וחזרנו. בערב עשו נשף ונתנו לנו שיכון, אוהל לכל זוג, אוהל, מיטת ברזל, או שתי מיטות. הכיסא היה פח, פח של נפט עם ציפוי של בד, שני פחים אילו היו שני כיסאות.
אורי: והארונות היו ארגזים של נפט, 
נחומי: כן, לא יודע, אולי זה, המוט של האוהל כן, ועליו הי תלויה מנורת נפט ובלילה אתה פשוט סוגר את האוהל עם החוט שמה ואתה בבית(צוחקים) ואז עשו נשף לשני הזוגות, לנו בקיבוץ, לא יודע כבר מה עשו בנשף אבל שרו ורקדו וזו הייתה חתונה. 
אורי: למה עברתם לכפר סבא.  
נחומי: בכפר סבא, כפר סבא עבדה עם פועלים עבריים, יהודים, השרון זה נקרא, והיו צריכם פועלים ובפתח התקווה היה המצב קשה. 
אורי: מי היו החקלאים שם?
נחומי: שבאו מהעולים, איזה חקלאים, פרדסנים..
אורי: כן, פרדסנים אני ממתכוון
נחומי: באו נטעו פרדסים מחו"ל כן, מקנדה, מפולין,
אורי: יהודים עשירים פשוט, באו..
נחומי: באו לנטוע. 
אורי: על רקע ציוני ולכן הם העסיקו פה פועלים יהודים.
נחומי: כן, כן, פועלים יהודים. וצריכים היו פועלים, ובכפר סבא הייתה כבר לשכת עבודה ושהיא חילקה עבודה, היא קיבלה עבודה מהאיכרים והיא חילקה בין הפועלים עבודה.
אורי: אתה זוכר שמות של איכרם?
נחומי: יש אדלמן היה בהוד השרון, פרדס גדול, זתלר, פרדסן, שאגב נדמה לי בנו היה אחד, איצלניק ועוד ועוד כן ועוד יהודים טובים, ציונים שבאו לבנות את הארץ ע"י זה שהם נוטעים פרדס ואז היה פרוספריטי בפרדסים והייתה עבודה רבה. אבל לא לעולם חוסר, הפרדסנים התחילו להידבק בעבודה, רצו כמו בפתח תקווה הם משלמים יותר בפתח תקווה ולנו משלמים פחות, לנו היה 17 גרוש ליום עבודה או 20 אבל בפתח תקווה לא ידעו דבר כזה זה היה מחצית אז מה הוא יקריב את עצמו אז התחיל עסק של המשמרות, אני הייתי אז מזכיר מועצת...
אורי: איך נבחרת למזכיר? ולמה?
נחומי: הייתה מפלגה, אחדות עבודה, ואח"כ הייתה מפלגת פועלי ישראל שהתאחדה ע הפועל הצעיר ואני הייתי איש מפלגה מובהק ועסקן, ייסדתי את קופת מלווה בכפר סבא, את הצרכנייה בכפר סבא והייתי מוכר כאיש ציבור. התחילה המלחמה בכפר סבא על עבודה מאורגנת האיכרים התחילו לפרוץ גדר ולקחת פועלים לא מאורגנים זה נקרא, לא דרך הלשכה.
אורי: מאיפה היו הפועלים האלה?
נחומי: היו,  גם ערבים וגם לא ערבים, היו, היו אנשי המקום אז מה, לא כולם היו בעלי הכרה מעמדית ועבודה צריכים היו אז לקח זה את זה וזה את זה וקרבות ופרוטקציות וזה, אבל לא נגד הלשכה. אז התחילה מלחמה...
אורי: ואתה היית מנהל הלשכה.
נחומי: אני הייתי מזכיר מועצת הפועלים וגם תחת חסותי הייתה הלשכה, כי זו הייתה לשכה הסתדרותית.
אורי: איזה מספר פנקס חבר יש לך בהסתדרות?
נחומי: 10250 זה היה הפנקס שלי. אז עשינו משמרות ועצרו אותי המשטרה ועמדתי למשפט בפני אבא שליהושפט ארקדי, אבא שלו היה שופט אצל הבריטים,..
אורי: הוא היה בן יבנאל, צדקיהו, הוא היה בן יבנאל, אבא שלו היה השוחט הכי טוב של יבנאל
נחומי: כן והוא היה השופט אצל הבריטים והוא שפט אותי בחסד. התחילו בכפר סבא והיה וועד מושבה בכפר סבא אבל לפועלים לא הייתה זכות בחירה כמו בפתח תקווה אז התחילה מלחמה על שיוויון זכויות, מה זה?
אורי: זאת אומרת שהמצביעים היו רק בעלי רכוש.
נחומי: רק
אורי: כמו במצרים.
נחומי: כן, רק..
אורי: רק בעלי רכוש.
נחומי: נכון. מילא הפועלים מה יש להם?, היום הם פה, מחר הם שם.
אורי: הייתה תקופה עליזה?!
נחומי: אה, אה. (צוחקים) אל תשאל, היה שמח בכפר סבא. אח"כ הייתה גם המלחמה בכפר סבא על זה שהכניסו ערבים, המלחמה על עבודה עברית, ממש, לא רק על עבודה מאורגנת, גם על עבודה עברית, החלק האזרחי ביישוב טען שזה לשכה הסתדרותית וסמילנססקי היה בכלל נגד העניין הזה של עבודה מאורגנת וחלק בכלל היה בעד...
אורי: סלימנסקי מרחובות?
נחומי: כן, וחלק היה בעד זה שיהיה איזה לשכה פרטית של פועלים ושל ___ עבודה על זה שברו את הראש שם כמה שנים.
אורי: איך הייתה התבארה, לפני שאנחנו ממשיכים איך הייתה התבארה?
נחומי: תראה, היה אחד בכפר סבא שמו  בוגל, היה לו אוטו חצי משא, חצי (צוחק) כמו שאומרים, בנוסעים. 
אורי: כן.
נחומי: ושם כל בוקר מי שרצה לנסוע היה בא לאוטו והיה גם לוקח סחורה לתל אביב.
אורי: ומה עם החורף?
נחומי: מה זה, שמה חול, שמה בחורף אחרי גשם אתה יכול לנסוע, להפך בקיץ זה קשה לך יותר, אתה שוקע עם החול.
אורי: בין פתח תקווה לכפר סבא יש הירקון ו..
נחומי: גשר הירקון היה גשר, היו נוסעים נדמה לי דרך שבע תחנות אם אתה יודע איפה זה. שמה היה עוד בדואי אחד ששמו היה אבו קישא ואחרי הצהרים היו חוזרים עם האוטו, איך נסעה בת שבע ללדת את נעמי? כן, 
אורי: בוגל הזה הוא חבר אגד עכשיו המשפחה..
נחומי: כן, כן..
אורי: אני מכיר אותו...
נחומי: זה מהמשפחה, זה היה לו האוטו הראשון. אח"כ נוסע שרון, עוד כמה אוטומובילים היו כאלה.
אורי: טוב, נחזור לכפר סבא. 
נחומי: אני לא השתוויתי עם הקיבוץ, בהרבה דברים, הייתי תמיד יוצא דופן ועזבנו את הקיבוץ לכפר סבא. 
אורי: עם תינוק? 
נחומי: עוד לא. עברנו לצריף קראו לו ירושלמי, הצריף הזה בנו אותו לפני מלחמת העולם הראשונה, חדר דל וסדקים וזה ואני התחלתי לעבוד בפרדס..
אורי: עזת את הלשכה?
נחומי: עוד לא הייתי בלשכה. פרדס שרק נטעו אותו, פרדס לאמפר קראו אותו, עכשיו יש שמה שיכונים, מאה דונם, בא מאמריקה לאמפר ונתן מאה דונם פרדס, למחיה. ושם כבר עבדנו והיה לנו ועד פועלים, יענו מודרני, ובת שבע חילקה עיתונים, "דבר", עבדה ואני זוכר שבמאורעות 29 הייתה נעמי בת חודש וכל כפר סבא היו אולי מאה נפשות או מאה חמישים נפשות והיה שם אולם גדול שהיה פעם רעינוער לא קולנוער, רעינווער והיה מצב חירום, קלקיליה לא הייתה רחוקה, אז קלקיליה הייתה עיר ערבית גדולה ופחדו שהרעה תבוא מקלקיליה. אספו את כל האוכלוסייה לריענוער הזה, לאולם , הילדים והאמהות והגברים, נשק לא היה, אז היה לנו אחד נפח גר שקראו לו תימופר והוא לקח ברזלים ועשה כידונים, את הכידונים חילקנו לגברים שיצאו___ אם יהיה צורך, אבל קיבלנו גם תגבורת של כמה אנשים מכפר מלל, הם היו בגדוד העברי והיה להם כמה רובים אנגלים והם באו לכפר סבא לתגבר את הכוח. אבל הערבים לא באו, כנראה נבהלו מהכידונים(צוחקים). וכך ביליתי בכפר סבא עד שלושים וחמש, שש..
אורי: וההסתדרות הייתה פעילה ו..
נחומי: כן, כן..
אורי: וה__ הייתה מגיעה והכל...
נחומי: הציבוריות הייתה תוססת והכל..
אורי: ויכוחים עד אמצע הלילה..
נחומי: מה, על אה ועל דה ואז היה בדיוק אותו זמן שהתווכחו עם התאחדות הפועל הצעיר והעבודה ובן גוריון בא לכפר סבא ואני הייתי יושב ראש האסיפה והטיף בעד האיחוד, כי היו גם נגד.. 
אורי: איזה איחוד?
נחומי: איחוד הפועל הצעיר עם התאחדות העבודה, אז נוסדה מפלגת פועלי א"י. מפא"י ההיסטורית.
אורי: באיזה שנה?
נחומי: אני חושב 36, 36, יש לי עוד חומר מאז, מהימים ההם. זה כבר הייתי בעסקנות ומועצת הפועלים ובלשכת העבודה ובמה לא, מה לא, מה לא. אבל זה לא הכל..
אורי: אני מבין שאז אתך היו כל מייסדי משמר השלושה!
נחומי: לא, לא רק בכפר סבא, היו גם בפתח תקווה..
אורי: אבל היו חלק גדול בכפר סבא, שמה אתם התארגנתם.
נחומי: כן, כן.
אורי: אז אני רוצה את כל הנושא הזה ומתי? ואיך? ואיפה? ולמה? 
נחומי: חכה, אתה מגיע ל-36 כבר, חכה..
אורי: ב-36 הגעתם הנה. 
נחומי: לא, 27, חכה עוד לפני זה. בכפר סבא היה...
אורי: אתה שם לב שאני חי את הסיפורים האלה?
נחומי: כן. בכפר סבא היה יער אקליפטוסים של פסקל, פסקל היה פרדסן ידועה בפתח תקווה, היה לו שם איזה מאה דונם או מאה וחמישים דונם. והוא חילק את זה למגרשים, פשוט, ומכר, ואני עם עוד ארבעה חברים קנינו מגרש של חמישה דונם וחילקנו וכל אחד בנה שם בית, בנה ביתך, נתנו לנו משכנתא היה אז מול, קרן משכנתאות קראו לזה, נתן לי מאה לירות משכנתא או שמונים והיתר איכשהו אנחנו אספנו ובנינו בית של חמישים מטר מרובע, שני חדרים, מטבח ומרפסת. 
אורי: באיזה רחוב זה היום?
נחומי: לא יודע את הרחוב או איך קוראים לרחוב הזה, אני יודע איפה זה, זה, ועד המושבה היה פעם, אתה יודע ועד המושבה של כפר סבא איפה זה?
אורי: אם המבנה הגדול הזה המיוחד, זה שמה אתה שרתת בבניין הזה..
נחומי: כן, כן ממול הרחוב שעולה למעלה. 
אורי: רוטשילד למעלה עובר..
נחומי: יכול להיות.
אורי: בבית הזה הארוך שמשמש את עירית כפר סבא, זה הבית שהיית במועצת הפועלים.
נחומי: לא..
אורי: זה היה שייך לועד המושבה, הבית  הארוך הזה עם הקומה השנייה.
נחומי: ממול זה עלה רחוב למעלה ושם, זה היה מחוץ לתחום המושב הרגיל, זה כבר הרחיבו את היישוב ואז בנו שמה איזה עשר, עשרים או שלושים משפחות בתים ועלה מאה שלושים לירות הבית. הקבלן היה אחיו של השופטת ציונה. יש לי כל החומר עוד, גם התוכנית אפילו של  הבית והחוזה עם פסקל זה מש היסטוריה. אבל נפלו חילוקי דעות ביני ובין החברים שלי בתנועה, במפא"י...
אורי: כבר התחיל מפא"י.?
נחומי: כן, מנהל קופת מלווה שאני הייתי בין מייסדיו, לא מנהל, מנהל חשבונות בא אז קוסלובסקי מכפר סבא, ספיר, זה שהיה פעם והוא היה מנהל חשבונות ולקח לו אותו לנהל את הקופה.
אורי: את סקר
נחומי: סקר, קוסלובסקי. היה מנהל חשבונות מקצועי לא סתם ככה. התחילו שיכונים לעשות, מלבדנו היו בעוד כמה מקומות. נשאלה השאלה, אנשים יבואו להירשם בתור מועמדים לשיכון, איפה ירשמו, במועצת הפועלים או בקופת מלווה? הייתי אז מזכיר מועצת הפועלים אמרתי לא, הרישום יהיה רק במועצת הפועלים, את הצד הכספי תעשה קופת מלווה. קופולוסקי היה כבר בעניין זה יותר כמו שאומרים, איך אומרים, 
אורי: משופשף?
נחומי: איך אומרים, יותר תועלתי, נניח, תועלתי מבחינת התועלת, הוא ידע שאם יבואו להירשם והוא גם כן היה אחד הפעילים מתוקף תפקידו, אז הציבור יותר יתקשר אליו, אתה מבין..
אורי: הוא ראה רחוק.
נחומי: אני ראיתי אז אמרתי לא, לא בא בחשבון. בהצבעה הייתי במיעוט, ואז אמרתי, גמרתי את הקרירה מה אני צריך את זה, והחלטתי החלטה גורלית, אני הולך להיות עצמאי, איך תהיה עצמאי? בחיפה הייתה פרוספריטי של בניין, הייתי עם אחיך במפרץ 
אורי: כן?
נחומי: כן. 
אורי: זה העלייה הגרמנית מתחילה עכשיו.
נחומי: כן, ויש פרוספריטי ואפשר לעשות כסף, אבל אני לא נהג, אז היו נהגים שמקבלים שותפים, 
אורי: זאת אומרת אבא היה מנהל של העניין הזה, של ה
נחומי: לא אבא שלך.
אורי: מי זה הי? מנחם!
נחומי: מנחם גם כן לא, היה יקה אחד, אבל מנחם היה אחד החברים שמה. ואני נוסע לחיפה, עולה על רכבת על יד קלקיליה שמה.
אורי: כמה שנים אז היית בכפר סבא? 
נחומי: שבע או שש, בערך. באתי לכפר סבא ב-27 או שבע וחצי והייתי עד 35, זה קרוב לשמונה שנים. ואני נוסע לחיפה לבדוק את ה, למשש את הדופק, מה אפשר לעשות ואני בא, לא יודע איך, מי כיוון אותי ואיך יצא, אבל במפרץ היה משרד איפה שהיה פעם אגד הישן לא רחוק משמה, ברחוב המלחים, היו שמה איזה עשרה או שנים עשר חברים, גם יקים ואחד יקה ראובן שמו היה ראו, אתה זוכר את אותו ראו?
אורי: ____.
נחומי: אמרו לי הוא מחפש שותף וככה עשה עליי רושם לא רע, מה, די ____. ואני מוכר את הבית ולוקח את מעט הכסף והולך להיות שותף אתו, והוא הנהג ואני הסקנד דרייבר, מובילים חצץ וזיפזיף 
אורי: והכל מעמיסים בידיים, את הזיפזיף.
נחומי: בוודאי, מה זה, לא הערבים היו מעמיסים.
אורי: אבל לפרק. 
נחומי: אבל לפרק כן זה רק אנחנו. מובילים לכרמל ולהדר הכרמל ואז האחוזה נבנתה, כל אחד עובד על חשבונו, במשרד היו משלמים איזה מס כדי להחזיק אותו והמשרד היה גובה את הכסףמהקבלנים, מחלק, הקיצר עבדתי הרבה חודשים לא ראיתי פרוטה.
אורי: (צוחק) והמשפחה איפה גרה?
נחומי: עבדתי איזה זמן לבד ואח"כ עברנו לחיפה, לבת גלים, היינו שתי משפחות, הבאתי גם את הגיס שלי לשם. הוא היה כבר נהג. הפסדתי את הכסף. 
אורי: את הבית?
נחומי: את הבית, את הכסף. גרנו בהדר הכרמל, ברחוב החרמון אני זוכר. אז הכרתי אחד שמאיר קדודוביץ, הוא היה נהג תובלה מים המלח לירושלים כשהיו מוביל את הפוספטים מים המלח, היה בחור סבירק..
אורי: סיבירי.
נחומי: כן, בחור אוהב חיים, רוסי אבל כזה חופשי, לא אכפת לו הרוויח לו הרוויח, הרבה לשתות והוא היה סוכן של ברובייק. זה היה אוטו חזק ואני אומר ל___ תראה, אתה הנהג, בוא נקנה, הוא נותן לנו את זה בשראי, וניהיה עצמאים ובאמת קנינו ברוק, והתחלנו לעבוד, בינתיים לא צריך לשכוח שמ 36 עד 39 היו מאורעות, זה לא פשוט.
אורי: המרד הערבי כמו שקראו לזה.
נחומי: כן, כן, לא פשוט, גם בדרכים לא כיכולת להסתובב וזה. 
אורי: בקיצור: נכנסת לזמן מצוין 
נחומי: התחלתי לעבוד עם אגיש ואגיש פעם עבד בכפר סבא, בגן השרון בתור מכונאי של באר המ....והיינו עושים עם הברוקייב( סוג של אוטו משא) כל מיני הובלות, מחוץ לחומרי בניין. היו משרדים כאלה מתווכים שהיו, אחד קראו לו מקס נדמה לי בחיפה שהוא היה מקבל הזמנות מאנשים להוביל מפה לשם ופעם העמסנו מרצפות, בלאטות בחיפה אבל להוביל לירושלים,, לירושלים לא נסעו אז, אלא דרך תול כרם ושכם הדרך הזאת..
אורי: וואדלחמירה וכל..
נחומי: כן בדרך הזאת שהיום לא נוסעים בה אבל אז זו הייתה הדרך היחידה. באנו בערב לירושלים לאן נפנה לאן נלך, זה היה ערב שבת, נשארנו ללון בקבינה של הברוק, עד שמצאנו את בעל ה.. זה שהזמין את הבלאטות. לרגל האירועים שהיו בכפר סבא על רקע של עבדוה עברית ועבודה מאורגנת אז היות והפרדס הזה התחיל לקחת גם כן ערבים אז היהודים עזבו את המקומות עבודה כדי ללחוץ, הוא היה מכונאי אז גם הוא עזב, הוא קיבל אז משכורת טובה.
אורי: הגיס?
נחומי: כן, הגיס. 6 לירות לחודש או שבע, מה? אבל שהסערה שכחה אז הוא לא מצא חן בעיניו העסק הזה עם ההובלות, הוא חזר לכפר סבא, החזרנו את הברוקיי והיות ואני הייתי כבר ידוע בתור עסקן במרכז החקלאי ובהסתדרות, אמרו לי במרכז החקלאי, אתה יודע, וזה אחרי שנפל גדליה גלר, גדליה גלר היה  לפני פה מזכיר הגליל התחתון .       
אורי: מועצת הפועלים?
נחומי: לא, עוד לא הייתה מועצת הפועלים, זה בכוח המרכז החקלאי ככה זה. ונשארתי בלי עבודה ובלי זה והתיישבות תמיד רציתי והגליל, אמרו לי לך לגליל במקום גלר. 
אורי: גלר זה אחד משלושת האנשים שנפלו ביבנאל 
נחומי: כן זה משה זלמן ויהודה אליוביץ 
אורי: יהודה אליוביץ וגלר.
נחומי: כן, ואז התחילו לרגל המאורעות לראות ביבנאל שנו באמת יישוב כל כך דל ויש אדמה ויש ברון ומה לא?! אז למה? וצריך מים ולא היו עוד מים, רק התחילו לקדוח אני חושב ומצאו מים בבאר שלי יבנאל. 
אורי: כבר היה מים כבר מצאו. 
נחומי: לא לחלקות, זה עוד לאט הייתה אינסטלציה, ולא, מצאו מים, אבל אתה צריך להוביל את המים לא? ובאתי לגליל מחיפה אחרי שנתיים בחיפה, קשות, לשמש בתור מזכיר, כוח המרכז החקלאי בגליל, לא רק התחתון, עד מטולה, תאר לך. וזה עוד במאורעות 36 ותשע, התחלתי.
אורי: באיזה שנה הגעת?
נחומי: לפה?
ורי: כן.
נחומי: 37.
אורי: בתחילת 37 1937.
נחומי: כן, פה הייתה דודה אחת תופרת על יד תעיזי היה איזה צריף שמה...
אורי: על יד הבנק שם.
נחומי: כן, שמה שכרנו את הדירה הראשונה.
אורי: על יד הנגר שמה.
נחומי: כן, שכרנו בת שבע, אני ונעמי...
אורי: ומה היה תפקידך כמזכיר? מה היית צריך לעשות?
נחומי: ללכת למושבות ולארגן להתיישבות ולדאוג לעבודה. זהו, היה הצריף,אין פה כבר היום הצריף הזה, היה צריף לשכת עבודה, אבשלום בן יעקב היה מחלק עבודה ואני הייתי הבוס, הייתי נוסע לכפר תבור, לראש פינה, לייסוד המעלה...
אורי: היית אחראי על כל עניין העבודה ושעות העבודה בגליל?!
נחומי: כן, על העבודה ועל ההסתדרות, מה זה, ההסתדרות היה...
אורי: זה היה כבר כרוך ביחד עם המפלגה?!
נחומי: כן..
אורי: זה היה אחד?!
נחומי: כן.
אורי: ההסתדרות ומפא"י הייתה אחד?
נחומי: כן, כן, ההסתדרות והמפלגה. חמש שנים הסתובבתי בעבודה הזאת. ייסוד המעלה ארגנו אירגוני מי מרום להתיישבות, קראו לו מי מרום, אז הייתה עוד מי מרום. ובראש פינה, ובמגדל, גם מגדל, גינוסר אז עלתה על הקרקע. 
אורי: ים שומחי(כנראה מי מרום בערבית).
נחומי: שומחי, כן, מי מרום. אני לא יודע אם אתה זוכר היה דוד מזרחי שמה ידוע, שומר שדות ואחד מהמשפחות שייסדו..
אורי: השומר הגדול, הבן שלו חבר טוב שלי.
נחומי: אבל זה נמאס לי ואז בא הנה ארגון על שם אדם גורדון, זה שעלו לשרונה..
אורי: היו גרים בצריף על יד הלשכה.
נחומי: כן, כן מימה הייתה אז הטבחית שמה, ושם חיימקה לקח אותה משם, לאישתו, להיות אישתו. 
אורי: של מי היה הצריף שהם גרו?
נחומי: הם גרו שמה בכמה צריפים. ואז הייתי מקורב לתנועת המושבים, ( אם אתה ממהר נפסיק!)
אורי: לא להפך. 
נחומי: הייתי מקורב לתנועת המושבים, לצבי יהודה, ליעקב אורי, לשמואל דיין...
אורי: עקב עבודתך ו..
נחומי: עקב עבודתי בגליל והתנועה ביבנאל לתוספת אנשים..
אורי: מי דרש את התוספת אנשים ביבנאל?
נחומי: ץנועת המושבים בהסכם עם התאחדות האיכרים..
אורי: כי פשוט רצו לסגור את הפער בין בית גן ליבנאל..
נחומי: שיהיו יותר ילדים לבית ספר, שיהיו יצרנים, שהיישוב יגדל, הלו פחד היה, הלו כל יום שני וחמישי בערו שדות..
אורי: כי מסביבי היו הכל בדואים?
נחומי: כן, _____ מלמעלה וחדתה ועוד ופה סירין, מה זה, היו בלילה עולים על ההר ויורים. אז בנו את העמדות האהל זה ההיסטוריה של זה. בשמריהו, הרשנוב עוד היה אז רופא והיה תור של שמירה וכל כמה זמן...
אורי: פשוט רצו להוסיף תוספת אנשים על מנת...
נחומי: להגביר את הכוח של היישוב היהודי. 
אורי: פה? בבקעה? 
נחומי: כן, מה זה? ה..
אורי: איך נראו אז המושבות? איך היה מצבם הכלכלי בזמן שאתה היית מזכיר? 
נחומי: לא טוב!
אורי: איך הייתה ההתייחסות לעבודה עברית?
נחומי: לא הייתה בעיה של עבודה עברית פה.
אורי: בכפר תבור?
נחומי: אה, גם כן כמעט שלא, אולי היו כמה שגם עבדו בחצרות של האיכרים.
אורי: ערבים?
נחומי: כן, ערבים. תראה, מה היה פה כל המשק?! כמה פרות! ופלחה חרבה, שתלויה בחסדי שמים. היה האיכר קם השקם בבוקר לוקח ____ העונה, יוצא לשדה עם המחרשה, ביסופ(סוג של מחרשה) זה כבר היה שיכלול, קודם הייתה מחרשה ערבית, יוצא לכל היום לחרוש ולזרוע, בערב הוא בא, הרוג כן, וכל יום עבודה כזה, לפעמים תופס אותו הגשם. 
אורי: בכל אופן, איך הייתה האווירה? היו נפגשים, היו רוקדים, היה שמח, היה קשר בים הפועלים החקלאים... 
נחומי:  לא היה כמו בפתח תקווה, לגמרי לא, זה היה רוח אחרת פה.
אורי: מה זה נקרא רוח אחרת? 
נחומי: רוח של קירבה, יותר קירבה.
אורי: זאת אומרת שהחקלאים היו ציונים היו....
נחומי: הם היו כמוך, מה אתה רוצה מהם, ראית אותם, אלה שעבדו לפעמים חודשית והוא היה אוכל אצלו ויישן אצלו.
אורי: היחסים היו טובים. 
נחומי: כן, טוב על היה על רקע אישי לפעמים שזה רב עם זה וזה רב עם זה, זה לא, היה לן אצלו ואוכל אצלו ומקבל פעם בשנה אני יודע כמה.
אורי: ואיך היו האיכרים של יבנאל בהתייחס, בהשוואה לאיכרים של בית גן? 
נחומי: תראה, בית גן הייתה קצת מסוג אחר אבל היא הייתה מושפעת מיבנאל, נותן הטון היה שמואל צימרמן.
אורי: איך היה היהודי הזה?
נחומי: צימרמן? היה יהודי בעל תורה, יהודי חכם אבל קשה, קשה אופי, פשוט.
אורי: מה השפעתו הייתה על היישוב כאן?
נחומי: הוא היה המוציא ומבין עם פיק"א, עם הברון, עם פקידות הברון ועם אתה לא מצאת חן בעיניו אז הוא לא נתן לך שק קמח כי אז היו משלמים פעם בשנה, אחרי הגורן. ואם לא מצאת חן או אמרת משהו לא טוב אז הוא אפשר להגיד רבה, בציבור, ורובם קיבחו את הדין ואחדים לא. השיינוקים למשל, תמיד רבו אתו או לישנצמן למשל שלא קיבלו את הדין, ואז היה פה הפילוג הזה שקראו לה אז הקבוצה השחורה....
אורי: קבוצת הפלחה.
נחומי: כן, אני הייתי הבורר ביניהם עד שהם התפרקו.
אורי: מי זה היה האנשים שמה? החברים.
נחומי: לישנצממן ושיינוקים ועוד אולי ברקאי, אולי ברקוביץ. 
אורי: זאת אומרת שזה היה יהודי לא קל?
נחומי: מאוד קשה, יהודי חכם אין מה לדבר, תראה, שאני באתי למשמר השלושה, חכה אמרתי לך על שרונה אז ה...
אורי: איך הוא היה באופי איך הוא היה?
נחומי: קשה.
אורי: זאת אומרת שהוא ראה סבל בקלות, הוא היה אוחז ביד.
נחומי: הוא היה אנוכי. 
אורי: ואיך היה ברנדשטטר? 
נחומי: ברנדשטטר הלך אחריו, הוא יותר היה, קודם כל דבורה השפיעה עליויותר, דבורה אישתו, והייתה אישה חכמה ואישה נהדרת אבל ברנדשטטר לא היה חכם.
אורי: מה אפשר לעשות?!
נחומי: שום דבר. אז הוא, אלה היו ודוכובני, דוכובני היה איש קשה ולא בעל תורה ולא חכם, פשוט קשה, קשוח, ואלה היו העוזרים של צימרמן, ברנדשטטר ודוכובנ..
אורי: ויהפ?
נחומי: יפה הלך אחריהם, יפה הלך אחריהם, אביגדור יפה, הלך אתם, זה היה הגרעין ה..
אורי: את חיים צימרמן אתה לא הכרת? 
נחומי: הכרתי, גרתי אצלו בבית עם חיה ___.
אורי: עוד הוא היה תושב ביבנאל?
נחומיף לא הרבה, אני נכנסתי לשם לגור אחרי שהוא עזב, בבית שלו.
אורי: ומה יש לך לספר על סחין?
נחומי: סחין היה יהודי טוב(צוחק) סחין היה יהודי נחמד, תראה, היה עם לב טוב סחין. תראה, הוא קודם כל כמעט החזיק את המושבה.
אורי: מה שצימרמן היה צריך לעשות אז הוא עשה.
נחומי: כן, הוא נתן, רשם בפנקס, נו מה יוצא מזה. 
אורי: ושילמו לו בגורן?
נחומי: שילמו לו כמה ששילמו לו. 
אורי: הוא היה איש טוב.
נחומי: היה איש טוב. 
 אורי: ואישתו אתה מכיר אותה? את החייקה. 
נחומי: וודאי, את חייקה לא כל כך אבל אותו הייתי מכיר. אתה יודע, על ידו פעם היה גר לרנר, אתה זוכר..
ורי: השמן.
נחומי: השמן היה פקיד של פיק"T..
אורי: שהקים את המפעל של הבאר, את הצנרת.
נחומי: כן, כן, אז הוא היה משחק בשח וגם אני, אז היינו יושבים לפעמים כשהיה זמן והייתי משחק אתו.
אורי: הוא היה גר אצל סחין בבית שמה למעלה.
נחומי: כן, נכון. אז היינו קרובים, לפעמים היינו נכנסים ומתלוצצים ולפעמים היה מישהו נכנס והוא פותח לו את הפנקס _____ אז הוא היה שואל מה זה ציג, ציג ציג, הוא אומר, מה אתה אומר, או שזה סיגריות או שזה ___. הייתי רוא הציג, ציג,. (צוחקים) אז עוד כל הרחוב היה מלא, עכשיו כבר אין זקנים, לא נשאר, נדמה לי רק מתתיהו חיה. 
אורי: כן.
נחומי: כן, ככה, היה ריק מהזקנים.
אורי: אז הוא היה יהודי טוב? 
נחומי: כן, טוב מאוד..
אורי: והוא אחז את המושבה מבחינה כלכלית...
נחומי: כן בוודאי, הוא היה המשביר, לא צריך אף אחד.(צוחקים)
אורי: הוא היה איש מלומד? לא מלומד? 
נחומי: לא אינני יודע עם היה מלומד. הבית גנים קילו השראה מיבנאל, גרינברג וסנדלר היו כל שבת הולכים לצימרמן להתייעצות ואז היה עוד ועד דבית גן וועד יבנאל. הם לא זזו ימינה או שמאלה בלעדי צימרמן.
אורי: דיקטטור, במילה פשוטה.
נחומי: כן, כן, תראה זה היה נוסח הברון, ככה היה בפקידות.
אורי : אבל הוא היה בכוח האיכרים לא רק בכוח הברון. 
נחומי: אז מה, מה זה כוח האיכרים מי בחר בו? מי? חכמתו ויכולתו וכשרונו העלו אותו, הוא לא עלה בכוח משיהו ש... עוד כזנה היה בא אליו גם כן לקבל השראה.
אורי: מי עוד? מסג'רה.
נחומי: מסג'רה, פבריקן.
אורי: מכפר תבור?
נחומי: משה יעקב, כהן, כן..
אורי: אלה זאת אומרת הפינות ש..
נחומי: כן, נכון, זה היה הגליל התחתון, התאחדות איכרי הגליל התחתון.
אורי: אלה היו הנציגים בתוך המושבות.
נחומי: כן, כן, כן. משה יעקב.
אורי: זאת אומרת שהשפעתו של צימרמן, חיים צימרמן הייתה..
נחומי: של שמואל..
אורי: של שמואל צימרמן, כן, הייתה טובה ליישוב או שאם היה מישהו אחר היה יכול להיות הרבה יותר מפותח? 
נחומי: מי יודע? תראה, הוא השיג דברים מפיק"א אני לא אומר שלא, זה מפני שאם עשו פה את משמר השלושה הזה, בהשתתפותו אבל הציבור, ת הציבור הוא שיעבד, ככה..
אורי: היה מצב קשה כלכלי, אי אפשר היה להתנגד.
נחומי: וודאי , גם היום ככה המצב, מי שצריך הוא שותק.
אורי: טוב אנחנו נחזור עכשיו לשרונה, עשינו קצת תפנית.
נחומי: והחלטתי עם בת שבע שאנחנו עולים לשרונה להתיישבות, לא בעיה, הנה פה חברה, הנה יש אדמה, אבל אז העוד היה מוחמד סמיר, היה שיח אחד פה והוא היה אריס של כל שטח שרונה..
אורי: מטעם מי? למי ההייתה שייכת האדמה?
נחומי: האדמה הייתה שייכת של קרן הקיימת, פעם זה היה אמריקאים אחוזה, אתה מבין, הם עזבו, זה עבר לקרן הקיימת אבל הוא השתלט, נחמני היה משכיר את זה לשיח הזה.
אורי: איפה הוא גר ביח הזה?
נחומי: בכמה אוהלים מעל המעיין. 
אורי: בשרונה, תחתית, שרונה הערבית.
נחומי: כן, כן. אז מה עושים? אז ביום בהיר אחד גייסנו מאה זוגות פרדות בגליל התחתון ועשינו חריש על כל שטח החקלאי.
אורי: אני זוכר.
נחומי: אתה זוכר?
אורי: בטח. ולמה נחמני לא הוריד את הסמיר הזה?
נחומי: אני לא יודע למה?
אורי: וזה היה בהסכמת נחמני כל הכיבוש העבודה הזה. 
נחומי: לא, להפך, אנחנו היינו מתייעצים אתו אז הוא היה אומר, אל תתחילו, מה תלכו לי נגד ה... ולא שמענו בקולו. עשינו חריש, כל השטח הזה..
אורי: והתנדבו כולם, מעניין.
נחומי: כן, נתנו, באו..
אורי: בלי כסף? בלי..
נחומי: בלי שום דבר, מה כסף? מי כסף? מי מדבר על כסף, כיבוש אדמה. 
אורי: אדמה ציונית כמו שאומרים.
נחומי: ן ושלנו מה הם השתלטו, הייתה בעיה והיה משפט ואז לקחנו את סלומון, הוא כבר לא חי, עורך דין מחיפה, ובטבריה היה משפט וניצחנו, הוכחנו ש..
אורי: איז שנה?
נחומי: אני חושב שזה 40 או 41.
אורי: לפני?
נחומי: לא, לפני? 
אורי: כן.
נחומי: אולי 39, לא יודע בדיוק. אבל אני הייתי אז בין הפעילים בעניין הזה. עלינו לשרונה, מה היה בשרונה חומה.
אורי: זאת אומרת שנכנסתם לשרונה חומה ומגדל?
נחומי: בדיוק. 
אורי: בתוך החומה איפה שהיו האמריקאים?
נחומי: עשו כמה צריפים..
אורי: איפה שהיו האמריקאים.     
נחומי: כן, באותה חומה, הם עשו כמה צריפים וחיינו חיי שיתוף, קומונה. 
אורי: שמה איבד את עצמו מישהו לדעת. 
נחומי: לא איבד, ירו בו. מה, גיס, גיס ירה בו וחוטר ישי הציל אותו מטביע.
אורי: כן, כן.
נחומי: בת שבע עבדה במטבח ואני הייתי מזכיר חוץ של המושבה. הייתי נוסע לירושלים בקשר לתקציב ואז היה שם במחלקה להתיישבות, מקלר.
אורי: שמעון.
נחומי: שמעון, ואחד מאשדוד יעקב, ואני בא ביום בהר אחד ואומר להם, תראו, אנחנו חיים חיי שיתוף, אין לנו בהמות עבודה מספיק, אני רוצה שתיתנו לי טרקטור.
אורי: אז.
נחומי: מה אתה מדבר, קיבוצניקים, עוד איכשהו אבל מושבניקים? תשמע, לחמתי אתם איזה חודשים עד שניצחתי אותם, והבאתי ביום בהיר אחד קטר די ט על משאית לשרונה, עוד היום ישנו נדמה לי. אבל אדמה עוד לא חילקו, אין עוד בתים, אין עוד כלום, עוד חיים ביחד הכל ו..
אורי: מי עברו מכאן לגורדוניה? מי עלו למעלה?
נחומי: כולם.
אורי: שמות.
נחומי: משה גולדנצפייד ופזי ועוד..
אורי: כל האלה שהותיקים, משה קוך...
נחומי: כן, משה קוך, כן, כן..
אורי: שמוליק אה.
נחומי: קליימן כן.
אורי: אורן צינדר..
נחומי: כן, כן, צינדר בא אחר כך..
אורי: יותר מאוחר.
נחומי: כן. והתחילה בשרונה תסיסה, משמר השלושה כבר הייתה בנויה אז.
אורי: זאת אומרת משמר השלושה הגיעו הנה בשלושים ושבע? 
נחומי: כן, קודם הם היו בחצר, שמה..
אורי: קודם הם גרו בבתים? אצל האיכרים.למשל משפחת בלסקי גרה בחדר והתפזרו בכל האיכרים..
נחומי: כן, כן עד שיגמרו לבנות את הבתים. הם בעצמם בנו, פליישר וזה הוא בעצמו היה בנאי..
אורי: והלל, הלל פיין.
נחומי: הלל פיין, כן, כן.
אורי: ושחר.
נחומי: כן
אורי: ורובין
נחומי: כן, אז בנו את הבתים, פיינר אני רכשתי את הבית אצל פיינר. היו בנאים, הם באו הנה , אנשי.
אורי: הם התארגנו בכפר סבא.
נחומי: כן, כן.
אורי: לכן שאלתי אותך עם בכפר סבא אתה הכרת אותם?
נחומי: התחילו להתארגן שמה וגם אני הייתי שם.
אורי: אני רוצה שאח"כ תחזור למשמר השלושה, להתארגנות שמה..
נחומי: וגם אני הייתי אתם בתחילת ההתארגנות אבל אחר כך היות והייתי ככה והם עוד לא באו וזה, ויש שרונה ויש זה אז הלכתי לשורנה, מה ההבדל? כן. אז ככה חיו בשרונה איזה שנים עד שהתחילה תסיסה, השיתוף נמאס, מה עושים? בתים אין. ואדמה לא מחולקת, אז בתנועת המושבים היה שמואל דיין שאמר מה הבעיה? ניקח חבל ונמדוד ונחלק את האדמה וסוף פסוק וכל אחד אפילו בחצר איפה שיבנו את הבתים יהיה על חשבונו. זה לי נראה לא יעיל כל כך, אבל הרוב... התחיל סכסוך היישוב התפלג כמעט חצי, חצי, זה בעד המשך השיתוף, עד שיבנו את הבתים וזה מיד לחלק, ראיתי המהומה גדולה מידי ואז בא אליי מישהו ממשמר השלושה ואמר, בוא אלינו, יש לנו מקום, ואתה תוציא ותנו אולי מהבוץ כי אנחנו עם יבנאל לא מסתדרים. זאת אומרת שמה שצימרמן עשה לותיקים החדשים האלה לא קיבלו כל כך את העסק הזה.
אורי: זאת אומרת, משמר השלושה הייתה שייכת למוסדות של יבנאל..
נחומי: תוצרת חקלאית, בית ספר, עלי באר, הכל.
אורי: הכל, הכל, הכל. 
נחומי: וודאי, על תנאי זה אישרו.
אורי: יבנאל קיבלה אותם על תנאי זה?
נחומי: כן. אז בדיוק פיינר החליט לעזוב, זה איפה שאני גרתי, ועשינו הסכם ונכנסתי למשמר השלושה.
אורי: באיזה שנה?
נחומי: אני חושב זה היה ב-43.
אורי: עכשיו אתה יכול להתחיל לשחזר איך הוקמה משמר השלושה? מאיזה קבוצה? מי האנשים? למה? 
נחומי: זה פועלי מושבות, רצו ללכת להתיישבות, כולם הייתה המטרה של כל הפועלים במושבות בסופו של דבר להגיע לנחלה. 
אורי: לא לקיבוצים, לנחלה פרטית?!
נחומי: כן, כאלה שהיו בקיבוצים היו בקיבוצים ואלה שהיו בודדים קראו להם, פועל בודד, ככה קראו למי שלא בקיבוץ ולא בזה(צוחקים).
אורי: בודד.
נחומי: בודד, כן ככה קראו לזה. אז הם רצו להתיישב באופן אינדיבידואלי, איך קראו לזה פעם, ואז באה שעת הכושר הזאת ש..
אורי: אז איך... הם התארגנו שם לא על מנת לבוא למשמר השלושה, הם התארגנו להתיישבות כללית. איך קראו לארגון שלהם? 
נחומי: מסדה.
אורי: ומי היה בראשה? 
נחומי: מה זה כתוב פה משמר השלושה או מסדה. 
אורי: משמר השלושה. 
נחומי: היה ארגון מסדה.
אורי: כן, ומי היו המנהיגים שלו?
נחומי: בן שחר.
אורי: הוא עבד אז, בכפר סבא גם כן?
נחומי: הוא הייתה לו חנות בתל אביב של זרעים.
אורי: כבר אז?
נחומי: כן, נדמה לי. 
אורי: והוא רצה להתיישב?
נחומי: כן, בן שחר, גדליה קלינשביל.
אורי: רובין?
נחומי: רובין לא..
אורי: מה רובין עשה? איך הוא הגיע לזה? הלו הוא איש מיוחד.
נחומי: אני לא יודע איך הוא הגיע אבל הוא הצטרף. לייטנר, אתה זוכר את לייטנר?
אורי: כולם מכפר סבא?
נחומי: לא חלק היה מפתח תקווה וגם מרחובות וגם מחיפה. לא רק מושבות. איכשהו אחד מהשני סיפר ואז בא הקשר הזה עם המרכז החקלאי ותנועת המושבים והתאחדות האיכרים ופיק"א.
אורי: והיה אסון פה במקרה. 
נחומי: כן, ממש תחת היד. 
אורי: והאיכרים תרמו את האדמה.
נחומי: כן, תמורת המים.
אורי: וחלק, עוד תרמו.
נחומי: לא, חמישים דונם אדמה.
אורי: כן, אבא שלי נתן 17 וחצי דונם איפה שהשלושה נפלו ונתן,חמישים דונם הם נתנו.
נחומי: חמישים דונם אדמה תמורת 20 דונם מים.
אורי: כן, 20 דונם מים, חלקות השקיה.
נחומי: כשעברתי למשמר השלושה אז היה..
אורי: זאת אומרת שעד שבאת למשמר השלושה מ-37 עד 43 הם היו פשוט מצורפים לכל המוסדות של יבנאל ובית גן.
נחומי: נכון, נכון.
אורי: ז לא היה מושב אלא פשט התיישבות.
נחומי: לא, לא זו הייתה התיישבות, לא היה שום דבר, היו חברים לתוצרת חקלאית, עלי באר נתנה במקום, הלו האדמה לא הייתה על שם משמר השלושה, פיק"א נתנה הלוואה, 250 לירות לכל אחד לעלי באר, לעשות את האינסטלציה וכל זה..
אורי: זאת אומרת הכניסו לכל חבר משמר השלשה כ- 250 לירות שנתנו ל..
נחומי: כן, במקום החמישים דונם על מנת לממן את הצינורות והאינסטלציה וזה. אני באתי בדיוק באותו זמן שהיה מאבק בין יבנאל למשמר השלושה. היה במשמר השלושה ועד כמו בית גן, ועד בית גן, ועד משמר השלושה, ועד יבנאל.גם אילו הלכו כל שבת לצמרמן לריב, לא יצא מזה כלום.(צוחקים)
אורי: למה דווקא בשבת? 
נחומי: כי אז היה זמן, כי אז הוא היה בבית כי כל השבוע הוא לא היה בבית. והתחילו לדבר, להיפרד ולעשות אגודה עצמאית, במשמר השלושה, הרי זה הפרת הסכם, אבל מה, בית ספר לא נפרד, בית ספר ממשיכים, מפעל המים ממשיכים, ביטחון ממשיכים, רק שיווק...
אורי: זאת אומרת זה לא רק שיווק זה גם מחלבה..
נחומי: שיווק זה נקרא תוצרת, כן, שיווק זה נקרא תוצרת כן, שיווק תוצרת. זה צימרמן לא קיבל וגם וגם לארספלד, ארספלד(?) היה אחד השושבינים של ההתיישבות הזאת, אני עוד זוכר שעלו על שם משמר השלושה ליבנאל אז בגשר הזה ירדו אנשי משמר השלושה וארספלד ושרו, הביטו וראו מה גדול היום הזה.
אורי: ארספלד היה שמח, עליז.
נחומי: כן, שורו וראו, הביטו מה גדול היום הזה. באו איזה שני תריסר אנשים...
אורי: אתה ליווית את כל העלייה כי היית כאן בתור מזכיר חלק מהזמן, ראית את הבנייה, את ה..
נחומי: כן, הייתי מעורב. רק לא הייתי חבר, ואז אני כבר בכוח במשמר השלושה, זהו, כל היתר הרימו את הידיים, אמרו לך אתה.
אורי: לא יכלו לצימרמן?
נחומי: לא. ובערב אחד של האסיפה הכללית של העלי באר, אסיפת בחירות לבחור הנהלה ואני מפיל את צימרמן וצימרמן לא נבחר. 
אורי: במילים אחרות צימרמן היה כל הזמן בהנהלת... 
נחומי: הליבר וגם התאחדות האיכרים.
אורי: הוא היה אחראי על כל המוסדות הציבוריים של המושבה?
נחומי: על הכל. ואני מפיל את צימרמן.
אורי: בקולות של מי?
נחומי: משמר השלושה, הרי היינו חברים בעלי באר, לא.
אורי: כן ומי עוד?
נחומי: חלק מבית גן.
אורי: מי מבית גן?
נחומי: אני לא יודע, וחלק מיבנאל, הרשקוביץ עם קבוצה שלו ובוחרים הנהלה, אני הרשקוביץ, שמואל יצחקי ועוד איזה אחד או שניים. 
אורי: ומי ניהל את העלי באר בפועל כשהוא לא היה פה? 
נחומי: אני ניהלתי.
אורי: לא עד שאתה באת, עד המהפך.
נחומי: הוא ניהל.
אורי: ממש ניהל, ומי האיש שהיה בשדה ורץ ופותח מים וסוגר מים.
נחומי: לא יודע זה כבר היה גרוס, נתן גרוס, כן. הוא ניהל כי על פיו יישק כל דבר ביבנאל.
אורי: זה לא ידעתי.
נחומי: ואז בכלל אנשים לא האמינו, איך קרה דבר כזה?! (צוחק) עמדו פעורי פה, חודשים לא חדלו לדבר על זה. ואני קיבלתי את הנהלת עלי באר ואיתי הרשקוביץ בשדה ושמואל יצחקי ואז השלמנו את הבאר בבית גן .
אורי: אנחנו נחזור לעניין עלי באר כפרק לחד אני רוצה, מדויק ככה, אלה תולדות עלי באר נעשה את זה לחוד. 
נחומי: והריב נמשך והפירוד בא גם אחר כך.
אורי: ומאיפה לקחת תקציבים לצינורות ול....
נחומי: זה פיק"א נתנה.
אורי: כל הזמן פיק"א סיפקה..
נחומי: כן.
אורי: על איזה רקע היא נתנה את הכסף?
נחומי: ראה, יש חוזה אישי בין כל מתיישב לבין פיק"א אנחנו השתתפנו בשלוש מאות לירות והם נתנו עוד חמש מאות, או ארבע מאות חמישים.
אורי: זאת אומרת, זה עוד על רקע זה שהם קיבלו את האדמות, על מנת לפתח את כל העסק, הם התחייבו..
נחומי: לא, זה שייך לעלי באר, בתוך התקציב הכללי יש לעלי באר 275 לירות אח"כ יש רפת, בית לול, בית אמון ובכלל יותר מ-20 דונם אדמה לא היה. רק 20 דונם.
אורי: ואיך האנשים חילקו את הכסף כשלקחו מים?
נחומי: המושב. 
אורי: לא, השאלה היא, אם המצב הכלכלי היה שאפשר להשיב את זה, זה לא היה פשוט, היה צרי ךבוע בור...
נחומי: נכון, היו בעיות, זה עניין של ניהול, מה? היו צריכים גם זרעים וצריך צרכנייה.
אורי: ומתי התפרקתם?
נחומי: או, לקח זמן, חכה, ואחרי איזה שנתיים שלוש שנים של מאבק נפרדנו מתוצרת ______. הקימונו את המוסדות שלנו, מחלה, צרכנייה.
אורי: מתי הגיע שמריהו לכל הנושא הזה?
נחומי: הגיע במלחמת העולם השנייה.
אורי: הוא הגיע לפנייך ל..
נחומי: לא, לא, אחריי.
אורי: זאת אומרת אתה קיבלת אותו לעבוד במשמר השלושה.
נחומי: בצרכנייה כן. 
אורי: הוא הגיע מהצבא הפולני. האנדרוס, הוא ועוד אחד ושניים 
אורי: כן אחד היה חייט אני חושב, הוא גר איפה שאתה גרת בהתחלה, שמה בבית הזה על יד בנק. 
נחומי: כן, אח"כ הוא עבר. אני עבדתי במשמר השלושה איזה חמש או שש שנים, בתור רכז והחלטתי לעזוב.
אורי: נפרדתם, היית כבר ושב והכל.
נחומי: בעצמנו, רק בעלי באר, בית הספר ועלי באר וההגנה, זה היה ביחד.
אורי: כן.
נחומי: אני עזבצי, אני חושב שזה היה בשנות החמישים, תחילת שנת חמישים, ואז תנועת המושבים רצתה שיהיה לה איזה דריסת רגל בסוכנות, במחלקה להתיישבות.
אורי: לפני אשתה ניגש לתקופה הזו, הייתי רוצה שתספר קצת על המלחמה, על העניין הזה. על הגיוס לצבא הבריטי, לשמועות מה שהיה בחו"ל, בגולה, איך הייתה ההתייחסות במושבה כי אני בפרוטוקולים של המושבה יבנאל לא רואה כל התייחסות בתקופה.
נחומי: זה גם בארץ היה ככה.
אורי:  בתקופה 40 עד 45 שש ישראל לא מזכירים כמעט את התקופה, אני חיפשתיאת זה וזה ענייןאותי.
נחומי: בכל הארץ היה ככה.
אורי: למה?
אורי: לא היו מודעים לזה. לא העלו..
אורי: אבל אנחנו היינו מודעים, הלכנו לצבא הבריטי.. 
נחומי: אבל השמדת עם? טרבלינקה? מי העלה על הדעת דבר כזה? 
אורי: לא היו מודעים מה שנעשה יותר מאוחר?
נחומי: זה לקח שנים עד ש..
אורי: ב-43 לא..
נחומי: אפילו כשבאו פליטים וסיפרו, לא האמינו, פשוט, איך עולה על הדעת דבר כזה. 
אורי: איך הייתה ההתייחסות של היישוב לכל מלחמה העולמית השנייה כאשר הגרמנים מתדפקים פה במצרים?
נחומי: להגן על עצמנו. מסדה.
אורי: לא להתנדב ולא כל הסיפור הזה? 
נחומי: כן, היו חלק שהיו בעד התנדבות, המוסדות הרשמיים היו בעד התנדבות אבל השמאל, מפ"ם, קרובים למפ"ם לא קיבלו את זה.
אורי: למה?
נחומי: כי אנחנו מפקירים את היישוב מלוחמים, ממגנים, זה היה וויכוח גדול וזה היה רק על בסיס התנדבותי.
אורי: כן אני יודע.
נחומי: היישוב לא היה מודע.
אורי: אני זוכר שאני ניגשתי לאבא שלי ואמרתי לו שאני הולך לצבא אז הוא אמר, אני מתפלא שרק עכשיו. 
נחומי: אלה היו, תראה, הרי בכל זאת אלפים התנדבו, אז עובדה אבל השומר הצעיר, כן? וחלק גדול מהתנועה הקיבוצית לא. לא חייבו את זה. זה היה וויכוח גדול, והיישוב לא היה מודע, ששרפו שם את הורי ואת אחי, עד שזה התחיל לחדור, תראה אני היום יושב רתוק למשפט דמניו, היום אני יושב, אבל עד שזה חדר.
אורי: כי אנחנו היינו שמה, אנחנו כבר היינו.
נחומי: לא, אתם כבר.
אורי: היינו קורבים, אנחנו קיבלנו אותם.
נחומי: אתם כבר קיבלתם את שארית הפליטה אבל את השריפות לא ראיתם, מה..
אורי: כי אני לא מוצא מתוך כל הפרוטוקולים, זה כל כך מפליא אותי. 
נחומי: לא ידענו מזה. תראה יש עכשיו וויכוח גדול בין החוקרים, שהיישוב לא היה מודע לחורבן, זה לא נקלט.
אורי: ואיך היה היחס של היישוב לערבים בתקופה ההיא? מה היה אז עם כל העבודה העברית..
נחומי: גם כן היה וויכוח הבלגה או לא הבלגה. ההגנה הייתה בעד הבלגה, זאת אומרת אתה לא יכול 

אורי: נחומי, אתה הכרת את אבא שלי טוב, יצחק שרפמן. מה אתה יכול לספר עליו?
נחומי: הוא היה יהודי, מלא חיים, כן, הכל עניין אותו ורצה להית מעורב בהכל, היה חברתי, הוא היה שמח בחלקו.
אורי: ( צוחק) לא היה לו כלום. 
נחומי: היה הרבה מטייל.
אורי: היה איש ספר? היה תלמיד חכם.
נחומי: אני חושב שכן, אני חושב שהוא אהב ספר, אני חושב ככה, ככה התרשמתי, והיה מטייל מיבנאל לבית גן.
אורי: אתה מכיר אותו כבר בשנים היותר מאוחרות.
נחומי: כן יותר מאוחר זה, היינו נפגשים בדרך. אני הייתי אז פקיד וזה, מספר לו, הוא מספר לי ומדבר. 
אורי: את בנו ישראל, הכרת?
נחומי: מפה הכרתי..
אורי: ישראל שרפמן, מה אתה יכול לספר עליו?   
נחומי: מה אני יכול לספר, הוא גדמה לאבא שלך, היה דומה.
אורי: איש עקרונות כמו שאומרים את זה.
נחומי: לא, אתה יודע, נכון, נכון, אתה יודע שהוא רצה פה לייסד את התחנה אני עשיתי משאל כי לא רצו לתת לו, אני לא יודע, צימרמן או מישהו אחר, לא רצו לתת לו את, אולי יש לי פה את הגיליון שאני החתמתי אנשים בכדי שהוא יוכל להקים פה את התחנה. היה גם כן איש חברה והכל עניין אותו, היה דומה לאבא שלך, והיינו חברים, היינו חברי, היינו מדברים הרבה.
אורי: היה שותף בכל אירוע של המושבה, הוא גם הקים פה ונתן אדמה פרטית על מנת לבנות פה את השכונה, שכונת ישראל שרפמן. 
נחומי: נכון, נכון, ומעורב עם הבריות והכל אכפת לו וכל דבר נוגע לו, בקיצור, עסקן בדם, איך אומרים?
אורי: לפני שאנחנו הולכים לעסקנות שלך מחוץ ליבנאל, הייתי רוצה שתספר לי איך נוסדה עלי באר? מה קרה לעלי באר? מה קרה עם התושבים, עם השותפים של עלי באר, החברים יותר נכון של עלי באר, איל נכנסו חברים?
נחומי: זה פרק אחר, זה פרק מאוחר כבר יותר, אחרי שאני עזבתי את עלי באר הרשקוביץ קיבל את הממשל.
אורי: כן ו?.
נחומי: ואצלו זה הלך לא ביושר, פשוט מאוד. אז התחילו אנשים להיות חברים ללא כל השקעה, עד היום יש משפחות שיש להם שתיים, שלוש חברויות.
אורי: איך זה קרה כל הסיפור הזה?
נחומי: איך קרה, אני כבר אז לא הייתי בהנהלת עלי באר, פשוט ההנהלה חליטה לקבל אותם, או שבכלל לא החליטה, הכניסו ברשימה, הכניסו אותם ברשימת החברים, מי יכול לבדוק? למי יש זמן? הלו הוא מפחד שאח"כ יתנו לו פחות מים וככה זה המשיך ועד היום רובם הם לא חברים. ככה, החברם המקוריים מתו, אז יש יורשים, נכון, אז לא יכול להיות יותר מיורש אחד, ומה אתה עושה אם אתה עושה שניים שלושה יורשים? גרינברג למשל, אבינועם, דודיק, השלישי מה קוראים לו, 
אורי: נחום.
נחומי: נחום, שלושה חברים. הלו אתה מנהל.
אורי: איך זה קרה?
נחומי: אני מספר לך פשוט מאוד, הכניסו אותם לרשימת החברים, הרשקוביץ הכניס אותם לרשימת החברים. אני ניהלתי מאבק גדול נגד זה אבל אה.. וגן היום עוד לא גמרתי את המאבק אהל אני בכלל סבור שכל העבק הזה עבר זמנו, עלי באר צריכה להתחסל בתור מוסד אופרטיבי, היא צריכה להישאר אגודה, להכן על זכויות החקלאים.
אורי: הצרכנים.
נחומי: הצרכנים, וצריך להשכיר את זה, להשכיר או למכור למקורות ושהיא תפעיל את זה.  נגד חוזה אישי יהיה ביני או בינך למקורות חוזה אישי על כמות מים, על מחיר מים, גמרנו. 
אורי: אבל היה לפני 20 וכמה שנה שגם כן רצו לעשות את זה.
נחומי: לא, תראה מקורות עוד לא הייתה בממדים כאלה ונדמה לי עוד לא הייתה פה גם ובשלב יותר מאוחר היא נכנסה פה וצד הטכני והתקשורתי וההיקפי לא היה כמו היום, היום אתה בעולם של מחשבים אתה מבין, לא כל מן דהו יכול לנהל היום מפעל מים, מלבד זה, זה בכלל מקום.  
אורי: אבל עובדה שביבנאל זה מתנהל לא רע.
נחומי: אני לא יודע, איש לא בדק את זה אן זה מתנהל רע או לא, מלבד זה, זה מקום לחשבונות אישיים, מי שיותר קרוב לצלחת הוא נהנה יותר, פשוט מאוד.
אורי: מה דעתך על כל וועדת המים שהיו בה חברים גדעון..
נחומי: גם אני הייתי חבר בוועדת מים לפני איזה עשר או חמש עשרה שנה, יש לי פה עוד את המסקנות אבל מי מתחשב בזה? 
אורי: לא אבל, כל כך ___ עם החדשה שהייתה לפני כחמש עשרה שנה.
נחומי: תשמע, אני אמרתי לעלי באר, למי שניהל אותו, אמרתי תראה, אתה אומר לי שיש לי שמונה עשר קוב מים מכסה, בסדר, עכשיו אתה תגיד לי מה יצא בפועל אצל כל אחד. כמה אני קיבלתי? כמה קיבל אורן? לא זה סוד, למה זה סוד? צריך להיות במאזן, המכסה, השימוש, אז אתה יכול לבחון ולשפוט, מה זה? הוא קיבל 30 אלף ואני קיבלתי רק 18 או 15 עשר.
אורי: לא, אני שואל על החלוקה האחרונה של המים, שהייתה כאן הועדה שחילקה מים. גדעון הכהן היה והיה גלבוע והיה מתנועת המושבים.
נחומי: בסדר, אני יודע,.
אורי: על החלוקה הזו, מה קרה שם? למה הביאו אותם? 
נחומי: הביאו כי היה אי סדר כי אני לחצתי שיהיה סדר. אני הייתי באופוזיציה ולחצתי שיהיה סדר.
אורי: ואיזה סדר הם עשו?
נחומי: הם עשו סדר באל מי הולך לבדוק מה יוצא מהסדר הזה.
אורי: יש אימהות שקיבלו מים, הם עשו את זה שהחברים. 
נחומי: תראה, נגיד שקיבלו עוד שלוש, מזה לא נחרב העולם, יש עוד משהו, אז נניח שקבילו שלוש אימהות אבל יש שמה דברים שנקבעו שמה עוד, אבל מי יכול? עם מי תדבר? אין עם מי לדבר.
אורי: אז איך נראה לך כל העניין הזה עם עלי באר היום?
נחומי: עלי באר צריכה להתחסל, מבחינה אופרטיבית, כי זה מקום לפורענות מכל מיני בחינות, גם הכושר והידע זה לא מה שהיה פעם, בפרט שזה הולך ומתיישן הרי לעלי באר אין לה אפילו פרוטה, בלאי, אכלו את זה אתה מבין, אז הסוס נגמר, תשאיר את האגודה עלי באר, כאגודה להגנה על זכויות הצרכן ואתה לא מוכרח להחזיק לא מכונאים ולא מתקנים ולא שום דבר, יש "מקורות", זה אני טוען כל הזמן, תראה גם תורה של תוצרת ____ מגיע להתחסל.
אורי:  אז תגיד לי איך הרשקוביץ מנהל אותה במשך מספר רב של שנים? 
נחומי: עזוב, הרשקוביץ היה פרטיזן, הרשקוביץ, מה קרה לך? הוא ידע לנהל? שום דבר!
אורי: ואריה יפה?
נחומי: מי שניהל או פחות או יותר זה אריה, אומנם חסר לו ידע וזה אבל הוא איש שדה, ועד אפשר לדבר אתו אבל כמה הוא, אתה יכול לראות מחר יבוא פושט, האסיפה תחליט ואתה דפוק. 
אורי: כמו ראש מועצה.
נחומי: זה סכנה, אני טוען להם, אל תסמכו על נדיבים, אומנם מקורות זה ממסד וזה הולך לאט אבל זה פירמה שאתה יכול לטבוע ממנה גם בדין, מה תקבע פה? אתה חבר, הפסדת? הפסדת, כולם הפסידו.  זה עבר זמנו. 
אורי: טוב אנחנו נחזור לפעילות שלך הציבורית.
נחומי: אני גמרתי במשמר השלושה אבל הייתי כבר אז חבר במזכירות תנועת המושבים והמושבים חיפשו אנשים לסוכנות, היו רובם שמה קיבוצניקים, אמרו לי נחומי, לך למחלקה להתיישבות הייתי כבר במשמר השלושה, זה בשנות החמישים. התחלתי בטבריה בתור מדריך, בתור עוזר עד שהייתי למנהל המשרד.
אורי: האזורי? פה?
נחומי: בטבריה כן. ואז ניהלתי את העסק תשע שנים, ביץ הלל, שער ישוב, דן, דפנה, עמיעד, וכל אלה הייתי אתם.
אורי:כל אלה ישובים שאתה הקמת על הקרקע?
נחומי: לא אני הקמתי, הייתי אתם בהקמתם, אליפלת(?) שהביאו אז ממרוקו.  
אורי: זאת אומרת שאתה היית.
נחומי: סג'רה.
אורי: אתה היית בזמן קליטת העלייה שהגיעה לארץ. אני באמת רוצה על הנושא הזהקצת בהרחבה כי תבין, דבר אחד מדהים אותי,  עם ישראל, 
נחומי: אתה תשתה משהו?
אורי: לא אנחנו נמשיך?
נחומי: אני מוכרח לשתות משהו, אני מדבר כל הזמן.
אורי: אזור טבריה<
נחומי: כן.
אורי: טוב נו, לחיים
נחומי: לחיים.
אורי: הרבה שנים בריאות, אתה יודע שהדם שלי זורם בעורקיך, אתה זוכר, מיד, מיד בבית חולים פורייה.
נחומי: אתה, שמואל יצחקי, גרשון.
אורי: דם מיוחד, לא אבל ממני ושמואל יצחחקי לקחו אז לא מגרשון...
נחומי: מגרשון לא לקחו?
אורי: לא, יש ספיר. 
נחומי: אה, שכבת ____.
אורי: אתה זוכר?
נחומי: אני זוכר.אלא מה.
אורי: היית כבר איננו ואז הביאו אותנו בלילה, לקחו אותנו ולא אמרו לנו צריך לבוא להציל בן אדם.
נחומי: זה היה לפני 20 שנה. 
אורי: וזה מיד, הגיב
נחומי: כן.
אורי: טוב לחיים, לבריאות, הרבה שנים טובות.
נחומי: לחיים. תראה, זה היה לי שעוד עבדתי בסוכנות, בסוכנות קיבלתי את האולקוס אז היה אז מנתח בחסד, ליבקוביץ, וקיבלתי, הביאו אותי בלילה מיד קיבלתי שטף דם. אי אפשר היה לנתח, עצרו את השטף דם, זה לא מקליט?!
אורי: כן מקליט! 
נחומי: כן? אל תקליט את זה. (סימן של לחיצה על הרדיו) עצרו את השטף דם והמנתח החליט למחר לנתח, מחר קיבלתי עוד שטף דם ואז כבר נאלצו לנתח אותי עם השטף דם בחצות.
אורי: ואז הזעיקו את כולנו, בחצות הלילה, אני זוכר.
נחומי: כן, אני זוכר בבוקר התעוררתי דווקא עם מצב רוח טוב וראיתי את הרופא על ידי את בת שבע, הרופא שלנו, ויינשטן נדמה לי 
אורי: כן.
נחומי: עוד היה. בוקר טוב, ואני חי, אחרי יומיים פותחים את התחבושת ורואים זיהום ומנתחים אותי פעם נוספת וחודשים לקח עד שאני התאוששתי.
אורי: אז אתה הכרת מספר מושבים די גדול אבל מה שמסקרן אותי בעיקר, כשהגיעו היהודים מחו"ל, כל המרקואים והכורדים והרומנים, אחך הכניסו אותם ליישוב הכי ותיק בגבולות? ממש בגבולות ישב.
נחומי: תראה, זה היה צו השעה, לאן יכניסו אותם. 
אורי: בכל אופן.
נחומי: לאן?
אורי: אבל מדוע? הם היו. 
נחומי: הקימו שם ישובים להתיישבות, הם אמרו שהם הולכים להתיישבות. או לעיר פיתוח, 
אורי: אתה היית גם אחראי על הפרוונות ועל ..
נחומי: אני לא הייתי אחראי אבל העולים שהבאתי הלכו לפרוונות ולתענכים, ושמה התנועות, היה אז גרינקר מנהליו, גם איתי במרוקו..
אורי: איך עכשיו הגעת למרוקו באמת?
נחומי: חכה, במרוקו אז הייתה מלחמת אזרחים כמעט, בין הצרפתים לבין הערבים, על עצמאות והצרפתיים נתנו אפשרות ליהודים לצאת, זה היה כמו שאומרים, שעת כושר, אם אתה לא תצא. 
אורי: איזה שנה? 
נחומי: בחמישים וחמש, אם אתה לא תופש אז מחר הצרפתים ידעו שהצרפתים סוף, סוף יאבדו את מרוקו וגמרת את העסק, לא תוכל להוציא שום דבר, אף יהודי, ואז ישבו על זה בסוכנות ובמחלקה להתיישבות בסוכנות ושלחו שליחים ואני הייתי אחד מאלה שחרש את מרוקו לאורכה ולרוחבה, בתוך ערי האטלס ומצאנו את היהודים בחושות של הם הקטנות ובחושה עם ארון קודש וספר תורה בפנים, וימות המשיח הגיעו הם אמור. 
אורי: איך באמת נראתה היהדות הזו? מבחינה כלכלית. 
נחומי: עלובים.
אורי: וההנהגה שלהם, מנהיגות? היה להם? 
נחומי: היו רבנים אחדים, ההנהגה הייתה עשירה.
אורי: אבל הם היו אחוז ניכר של היהודים או..
נחומי: לא, עשירים היה.. הם גם לא באו לארץ, הם שלחו את העניים ואת הזקנים ואת החלשים. היה אתנו גם רופא כי היו רובם גדול נגוע וצריך היה לרפא, והקימו מחנות במרוקו, ריכוזים ומהריכוזים האלה שלחו אותם לארץ
אורי: איך שלחו אותך ואתה לא יודע ערבית בכל אופן?!
נחומי: אבל עברית היו כאלה שידעו והיו יורדים שבאו מכאן לפני מלחמת השחרור, אתה מבין, והם ירדו חזרה, והיה אחד..
אורי: היה לכם קשר אתם.
נחומי: מה זה? הם היו מהמשרד היו לנו גם מלווים דוברי ערבית.
אורי: זאת אומרת שהיהדות המרוקאית לא הייתה כמו יהדות אחרת, הרוסית או יהדות בולגרית זו הייתה יהדות של 99% של עוני.
נחומי: עוני ודלות וסגורים בגטאות כמעט, בהרים
אורי: ומה היה הידע שלהם המיוחד?
נחומי: התורה, התורה.
אורי: רק?
נחומי: רק, חלק מהם ידע קצת, הנוער, צרפתית, היה שם בתי ספר של לאנס.
אורי: זאת אומרת יהדות ענייה, דלה, לא רוחנית..
נחומי: משובתת..
אורי:  לא רוחנית?
נחומי: רוחנית?
אורי: לא, לא רוחנית כללית אני מדבר לא רק על יהדות. עם זיקה ציונית? וכל הדברים או שלא. אם לא הייתם באים הם לא היו נוסעים.
נחומי: לא,.
אורי: כי זה מעניין, הם טוענים שהם היו, אני שומע את המנהיגות שלהם..
נחומי: כשאנחנו באנו, באו גם לפני היו, שליחים, אז הם מירושלים, מעיר הקודש.
אורי: זה היה הרקע היחיד שהיה להם?
נחומי: היחידי.
אורי: לא ציוני ולא...
נחומי: ארץ הקודש כמו לי בפולין. 
אורי: טוב אתה התקדמת כבר, היה לך עבודה ו..
נחומי: לא חשוב, זה המקור, התורה. 
אורי: אבל לא היה להם שמה, איך אומרים אני יגיד לך, התגייסו שם בינהים, התלכדו ו..
נחומי: התחיל נוער להתארגן, נוער, נוער, נוער התחיל להתארגן אבל זה לא היו חילוקי דעות, עלו משפחות, משפחות..
אורי: תאר לי מה היה נעשה כשהיית מגיעים לאחד הכפרים למשל? 
נחומי: היינו יושבים, ובכלל היו מסתכלים עלינו כאילו מלאכי השמים והיינו גורמים סידור מתי הם הולכים למחנה בעיר על מנת שמשם נסיע אותם ארצה ואז באותו זמן היו לוקחים את הפקלח (חפצים) על חמורים ועל גמלים והולכים העירה מהמחנה.
אורי: ואיך הם השתכנעו בכל אופן?
נחומי: זה כבר היה ידוע, ארץ ישראל, מדינה יהודית.
אורי: אבל בכל זאת הם היו צריכים לעזוב מקומות עבודה.
נחומי: איזה עבודה? היו חיים עלובים, היו קצת מסחר, קצת מלאכה, חיו בדלות. 
אורי: זאת אומרת שהכל היה במסגרת של עוני משבע.
נחומי: עוני וחרדה כי הייתה מלחמת אזרחים כמעט בין הערבים לבין הצרפתים והיהודים באמצע, לאן ילכו? 
אורי: וכמה זמן הסתובבת שם אצלם?
נחומי: חצי שנה.
אורי: חצי שנה?
נחומי: כן, יום, יום. 
אורי: אני חושב שזה אחת החוויות הגדולות ש..
נחומי: יום, יום הייתי ב למלח, הגטו הזה זה היה מלח, ושמה התרכזו היהודים מקזבלנקה ובערים הגדולות ממרקש. היו סופרים מאות משפחות בתור להירשם.
אורי: ואח"כ, על מה הם עלו? עם מה הסיעו אותם? 
נחומי: כשבא היום זה היה מאורגן, חלק שלא גר רחוק מהמחנה אז פשוט הודיעו לו מתי הוא צריך להגיע למקום זה וזה כדי לנסוע.
אורי: והמרוקאים? והצרפתים.
נחומי: לא הפריעו, הצרפתים, היה שלטון צרפתי והערבים היו עסוקים עם הצרפתים.
אורי: זאת אומרת הם שמחו שהיהודים יצאו?!
נחומי: כן..
אורי: עכשיו תסביר לי למה הם לא באו באמת עם ההנהגה שלהם? עם הרופאים, עם הבוחרים והאחיות...
נחומי: תראה, זה טבעי, 
אורי: היה באמת הרבה רופאים?
נחומי: .. הרי להם יש מה להפסיד, מה הוא יודע מה הוא יקבל?! גם לא היה לו למי למכור, למי למסור, בעלי נכסים גדולים..
אורי: אז הם עברו לצרפת?  או הם עברו לכאן אח"כ?
נחומי: עברו אחרי שסידרו את העניינים, לא סתם הם..
אורי: ולא הגלו ארצה? 
נחומי: רובם לא, רובם ככולם לא, צרפת אנגליה, אמריקה. פה בא המון העם, וזה לא פשוט, זה מאה שבעים אלף נדמה לי או מאה חמישים אלף, זה לא צחוק, ועכשיו הילדים והנכדים שלהם פה, ישראלים. 
אורי: ומוצלחים..
נחומי: כן, כן..
אורי: ומוצלחים צריך להוסיף.
נחומי: רובו של צבא הגנה לישראל עכשיו, אתה יודע מה זה?
אורי: אבל איך הם היו? איך הם היו? האבות.
נחומי: תראה, הם רצו לברוח משם, ואם אתה בא ואומר, יש מדינה יהודית ועוד בירושלים, אז קנית אותם.
אורי: ולמה עזבת שמה?
נחומי: זה נגמר הזמן, אני לא נסעתי יותר מחצי שנה. 
אורי: אבל אח"כ המשיכו בנושא הזה..
נחומי. אח"כ לא היה כל כך פשוט, אח"כ הצרפתים כבר עזבו והערבים כבר הפסיקו להסתכל בעין טובה על העניין הזה. הערבים קיבלו את השלטון. 
אורי: היה לך שמה איזה מאורעות מיוחדים או איזה הפתעות או איזה התרחשויות מיוחדות?
נחומי: היו מהומות כל לילה, במלחמה בין הצרפתים לערבים ואתה ההיית צריך לתמרן ביניהם, לא להינזק והמאורעות היחידים שאתה באת וראית את נידחי ישראל מימי חורבן הבית, מה!
אורי: זאת אומרת שפגשת יהדות של לפני מאתיים שנה?
נחומי: בדיוק....
אורי: עם התלבושת ועם.... 
נחומי: כן, כן, מימי חורבן הבית, מה אתה מדבר, אתה יודע איזה חוויה זה?! וילדים פרחים, כל משפחה שש, שבע, שמונה נפשות, היו באים עם כל הילדים ועומדים והם פרחים. זה מפעל גדול, זה אודות לבן גוריון. יש פה ספר, "רוח כדים" של הילר, קראתי אותו, אז הוא בא לאשכול, הוא היה אחד מאלה שעזרו לעליית יהודי עירק. אז היה סצנה בתקופת קום המדינה ואשכול איך היה אומר ביידיש, אמר אבל לאט, לאט,
אורי: אין לנו כסף, לאט, לאט. 
נחומי: לאט, אין לנו כסף, אין לנו איפה לשכן אותם, אין לנו שמיכות, אין לנו אוהלים, אבל בן גוריון אמר, כמה שיותר מהר והוא צדק.
אורי: כמה שנציל יותר...
נחומי: יותר נציל.
אורי: נסתדר אח"כ.
נחומי: בדיוק, ובאמת היה קשה, מה אפשר לדבר, זיכרונות מהימים האלה הם לא טובים בל תראה, מה היה, אני באתי לא בעלייה כזאת אז מה היה לי? או אלה שבאו איתי או אלה שבאו לפני, היה לנו אחרת?
אורי: מה אתה יכול לספר על המעברות ביבנאל? אתה היית פה? היית עסקן פה? 
נחומי: טוב, היה מעברה. 
אוי: למה קיבלו כל כך הרב עולים ביבנאל כאשר בכפר תבור קיבלו עשר משפחות, בהלל לא קיבלו, מדוע יבנאל קיבלה כל כך הרבה עולים? 
נחומי: מפני שיבנאל הסכימה.
אורי: מי היה המחליט בנושא הזה?
נחומי: לא יודע, היה כבר מועצה או לא, אני לא יודע. מי הסכים, אלה שהיו אז בראש הדוברים, אני לא יודע מי בדיוק הסכים. לא, לא יודע אני לא הייתי שותף לזה, אבל במה זה הזיק, אף אחד לא סבל, נכון הילדים שלנו סבלו וקיבלו כינים וזה ולימודים אבל זה שווה.
אורי: יהודים.
נחומי: כן.  יבנאל צריכה להיות גאה בזה. 
אורי: היא באמת גאה.
נחומי: כן, אולי עמק הירדן לא רצו אותם.
אורי: גירשו אותם, המעברה הורידו ..
נחומי: כן..
אורי: עם הטרקטורים 
נחומי: כן.
אורי: איך בדיוק אתה נבחרת לנסוע למרוקו? או שזו הייתה בקשתך?
נחומי: לא.
אורי: אלא? 
נחומי: מחלקה להתיישבות, מנהל המרכז להתיישבות, רענן ווייץ, וגבריאלי בצפון, אמרו, אני מתאים, כי זה לא היה פשוט, 
אורי: באיזה שנה זה היה בדיוק?
נחומי: 55
אורי: עד? בסוף 55 זאת אומרת?!
נחומי: כן, עד הסוף, עד סוף 55. 
אורי: כמה יהודים העלתה אז ארצה, בתקופה שלך?
נחומי: עשרות אלפים. 
אורי: איזה אוניות הם נסעו...
נחומי: כל מיני אוניות תראה, הסוכנות הייתה שוכרת אונייה והמקומיים, המשרד המקומי היה מארגן לאותו תאריך את החברה, האוכלוסייה לנסיעה, מביאים אותם לאונייה ומעבירים....
אורי: זה היה אוכל צריך לסדר וזה היה 
נחומי: זה מזמן, היו מחנות, מחנות עם מטבחים, היו יושבים שמה לפעמים שבועות.
אורי: האם בחרו את האנשים או העלו את כולם? הרי יש כאלה חולים ולא חולים היה איזה סלקציה כמו שאני יודע? 
נחומי: היו דיבורים על סלקציה, אנחנו לא נהגנו בסלקציה. משפחה, משפחה. אתה יודע, קרה לי דבר מעניין במרוקו, אני נזכר עכשיו. אחד מהעוזרים שלי אומר לי, יש פה ילד בן שש או שבע או שמונה שהמשפחה שלו עלתה לארץ והוא נשאר יתום מהם, הוא אצל קרובים, אולי אפשר להביא אותו למשפחתו. אני שואל אותו, למה הוא נשאר אם כל המשפחה עלתה? אומרים שהוא היה אז חולה, אז כנראה היה איזה הסכם בין המשפחות עד שהוא יבריא בינתיים מעול לעול אפילו כשהבריא איש לא דאג לו, נשאר בלי אבא בלי אימא ובלי אחים, אמרתי יופי, אני מצרף אותו למשפחה מיד, איזה שהיא שתרצה לקחת אותו ולהביא אותו למשפחתו, איפה? בקריית שמונה.
אורי: ידעתם איפה היא?!
נחומי: כן, צירפתי אותו, שלחתי מכתב לבת שבע ודאגתי שפה ידעו שנתתי מכתב מהילד לאן הוא שלח ולאן צריך להביא אותו והודעתי לבת שבע שתהיה בנמל לקבל אותו ולהביא אותו, אז היא עבדה בארגון אימהות עובדות נדמה לי, בגליל. ופה באמת יש לי עד היום, עם מישהו, או המשפחה שנסעה אתו, או שהקדימה את בת שבע והביאה את הילד להורים. 
אורי: תגיד לי, מאיפה המושג הזה, מרוקו סכין וכל הסיפור הזה?
נחומי: תראה, הם התפרעו פה. 
אורי: שמה גם כן?
נחומי: לא.
אורי: איך זה פתאום פה הם התפרעו.
נחומי: פה חופש, המפלגות קלקלו אותם, הם לא הבינו מכל העסק הזה, כל אחד בא וקנה קולות וכמו היום היה מישהו אומר לו, תעמוד על שלך, תדפוק על שולחן, גם פה היה אחד תלאן(?)שהיה בא ו..
אורי: כן אני זוכר אותו.
נחומי: הם פה התקלקלו, כי באו מהשעבוד הזה לחופש הזה, אז לא ידעו מ לעשות עם זה, הכל היה מותר. ובאמת נשארו שוליים בחברה של פשיעה גדולה.
אורי: הם לא באו כאלה?
נחומי: לא, לא היו, מעולם.
אורי: במרוקו ל הייתה מן תופעה כזו?
נחומי: לא, לא, היו בובלך שמה (אנשים טובים) ואנחנו קלקלנו אותם.
אורי: עד כדי כך?
נחומי: כן.
אורי: עכישו תגיד לי, מה אתה יכול לספר לי.. אני מבין שתקופת מרוקו הייתה מאוד נחמדה בהוויה, ומה אתה יכול לספר לי על למשל על גרו? איך הוא הגיע הל..הוא החליף אותך..
נחומי: תראה, אני באתי פה במקום גרו בתחילה.
אורי: למה הורידו את גרו. 
נחומי: לא הורידו, לא היה, גרו היה חופשי, עסקן חופשי שנחשב היה... 
אורי זאת אומרת, הוא עבד כפועל אצל אברומקה..
נחומי: כן, והיה בזמנו החופשי מקורב למלגה, להסתדרות והיה מוכר. אני באתי למסד את ההסתדרות, לא רק בזמן חופשי, זה עסק ועבדנו יחד, כשאני עזבתי אז הוא בא במקומי בתור מזכיר מועצת הגליל. גרו היה בחור טוב אבל לא פייטר גדול. 
אורי: הוא הלך עם הזרם.
נחומי: כן.
אורי: צימרמן, צימרמן.
נחומי: כן, ואני לא כזה אתה יודע שאני, היה עוד מקרה אחד כשהייתי בסוכנות, הרי תנועת המושבים היא חלק ממפא"י מתוך קולקטיב, ואני אומנם הייתי במפא"י אבל אני לא מכרתי את עצמי למפא"י.
אורי:  לא יס מן.yes men.
נחומי: כן, אבל העם במקומות קיבל את הדין. ביום בהיר אחד בא אליי יהודי, ואני יודע עוד את שמו, לפלר, מבית הלל ואומר לי תראה, הועד קיבל ברזים ואני יודע נתתי להם את האבזרי ההשקיה ולי לא נותר, אז אני אומר, מדוע לא נותר לך? מפני שאני דיברתי באסיפה נגד הועד, ככה אני חושב. היה בבוקר, היה שמה מחסנצ'יק קטן לא רחוק מהמשרד, לקחתי את אותם החלקים שחילקו, לקחתי את הג'יפ, נסעתי לבית הלל ונתתי לו את החלקים, לא ידעו איך לאכול את זה, בתנועת המושבים לא ידעו איך לאכול, מה זה אני הולך נגד הועד! אז גם לא הייתי בשלום עם תנועת המושבים, הם אומנם חשבו שע"י זה שאני יהיה בסוכנות אז אני הכל ילך לפי מה שיגידו לי וראו שטעו, אז אמרו לרענן וויץ, שמע..
אורי: צריך להזיזי אותו.
נחומי: תגמור, תגמור עם נחום, ואז נתנו לי את מרוקו. 
אורי: אה, זה היה גמר וזה היה המשך. גדעון לבקוב עבד איתך.
נחומי: כן.
אורי: מה אתה יכול לספ רעליו?
נחומי: בחור נחמד, שום דבר מיוחד.
אורי: נחמד אה.
נחומי: נחמד.
אורי: חזרת ממרוקו? 
נחומי: כבר לא חזרתי למשרד שלי, כבר היה אחר. תכף אני יראה לך משהו.....
אורי: נחומי: אני רואה פה תעודת הרשמה בספר הזהב של קרן הקיימת, למה נתנו לך אותה?
נחומי: העובדים שלי.
אורי: אה, נרשם ע"י המחלקה להתיישבות אזור טבריה לאות הוקרה והערכה לעבודתו הנאמנה לקידום יישובי האזור ופיתוח יחסי עובדים, א קרנות. זאת אומרת זה ניתן..
נחומי: ע"י העובדים שלי בבריה.
אורי: במת זה משהו, מזכרת יפהפייה, זאביק נחומי משמר השלושה.
נחומי: לא הרבה מנהלים מקבלים את זה.
אורי: ועוד ע"י העובדים. 
נחומי:כן. זה השבח הכי גדול, היו לי איזה חמישה עשר עשרים עובדים. 
אורי: אבל זה צריך להיות במסגרת למה זה..
נחומי: לא חשוב.
אורי: בקיצור, חזרת ממרוקו מצאת המשרד תפוס.
נחומי: תפוס.
אורי: ואז אתה מה מחליט? 
נחומי: אז מה לעשות איתי? מעבירים אותי להיות סגן מנהל התכנון אזור באר שבע, בנגב. 
אורי: יחד עם מי? מי האחראי על האזור שם?
נחומי: תלמון אחד.
אורי: תלמום, היה פה באלומות.
נחומי: כן באלומות.
אורי: הלו אני הייתי בהתנדבות בנגב, הייתי מדריך ל ברו, אתה זוכר את הקבוצה הזאת שיצאנו מתנועת ה..
נחומי: כן..
על ידיד בקשה של בן גוריון..
נחומו: כן.
אנחנו יצאנו להתנדב בשנתיים.
נחומי: תלמון היה שם.
אורי: כן היה תלמון, בזמני היה תלמון.
נחומי: כן, ואני סגנו, תכנון וזה.
אורי: כן.
נחומי: הייתי נוסע מיבנאל לבאר שבע בתחילת השבוע וישם שם כל השבוע וחוזר לשבת. היה עבודה מעניינת יש לי עוד את כל החומר. אבל לא, אני בעיקר איש ביצוע וזה עניין של דיבורים, מה אתה יכול לתכנן כל כך, כל חדשות ובקרים יש תגליות חדשות ועניינים חדשים וציבור אחר וזה בכלל עסק פרוע. עבדתי איזה שנה שם, אמרתי אני לא ממשיך, העבירו אותי לחיפה להיות בם עוזר של גבריאלי, אם הכרת אותו?
אורי: כן, הכרתי אותו. 
אורי: וגם שם לא התמדתי, ראיתי שהם לא יודעים מה לעשות איתי. אז באתי לרענן ווייץ, אמרתי מה? או, או, אז הוא סיפר לי את הסוד של תנועת המושבים ו..
אורי: רוצה...
נחומי: כן, והוא לא עמד לצדי כל כך, מה אכפת לו.
אורי: איך הוא הרענן ווייץ הזה?
נחומי: אני לא הכרתי אותו כל כך טוב, במקרים שאני הייתי לפעמים גם כותב לו נאום או משהו כזה, הוא אני יגיד, פקיד פולטיקאי, לא פקיד רק, פקיד-פוליטקאי, תראה, הוא בנו של יוסף ווייץ, גם יוסף ווייץ לא היה מהאנשים הקלים. ואז גמרנו רק כדי שאני יוכל לקבל את הפיצויים אז יעץ לי שאני לא אכתוב שאני מתפטר לא נוסח אחר שיתקבל ל הגזברות, קיבלתי על זה פיצויים. עבדתי 9 שנים, עוד שנה הייתי יכול לקבל פנסיה, זה מיהרו כדי שלא תתפוס השנה ונטעתי את הפרדס.
אורי: וחזרת להיות מושבניק?
נחומי: כן עשיתי לול וזה ובמושב התחילו עניינים כמו ביבנאל עם צימרמן, קמה הנהגה חדשה, נוספו אנשים חדשים ___ זוסמן, קימחי, למברג, עולם אחר, לא מה שהיה, על זה אני אמרתי, צריך הייתי להילחם כדי להיפרד, לכו לכל הרוחות. ביום בהיר אחד באסיפה כללית הדיחו את הועד ברוב קטן אחד או אולי שני קולות והמושב התפלג לשני חלקים, חלק אחד הביא את התוצר ליבנאל והחלק השי לא היה לו תוצרת וכך הייתה מלחמה של שלוש שנים עד שפירקו את זה ואילו היו נשארים היום היו מרכים להיות שקועים בחובות עם ארגוני הקניות כמו האחרים.